‫- סדרה של NETFLIX -
‫- ספר 7: חזון יוחנן -
‫כאב לך?
‫כן.
‫לא!
‫הם מוציאים אנשים מהבתים בכוח.
‫אנחנו חייבים לצאת מפה. ‫-לאן נלך?
‫לכנסייה, כדי להביא את הבן שלי. ‫הוא עדיין בכנסייה.
‫מה הם עשו לו? ‫-אדי…
‫מה קרה לאבא שלי? ‫-מה הם עשו?
‫אני לא יודעת. ‫-אמרת שחקרת את הדבר הזה.
‫אמרת שיש לך דוגמיות.
‫לא אמרתי. אני לא יודעת. ‫-תהיו בשקט.
‫למישהו יש קליטה?
‫לא. הם בטח הפילו את האנטנה הסלולרית.
‫והם שלחו מפה את המעבורות.
‫סטרג' התעסק עם הסירות. ראינו אותו היום.
‫סירות, טלפונים, חשמל. הם מבודדים אותנו.
‫סירות. ‫-יש לי סירת קאנו ליד האפרדס.
‫אני חושב שהיא ‫לא מסוגלת להעביר אנשים ליבשת,
‫אבל לפחות אל מחוץ לאי.
‫ההורים שלי… הם נמצאים שם. ‫הם יצטרכו לבוא איתנו, נכון?
‫ניקח אותם לרופא. יש מקום.
‫יש מספיק מקום על סירות הדיג. ‫-לא על זה אני מדברת.
‫היא לא מתכוונת לעזיבה.
‫כי הם יבואו אחרינו, כמו שבוו אמרה.
‫לכן הם לא הטביעו את הסירות.
‫לכן הם רק ניתקו כמה כבלים, ‫כי הם זקוקים לסירות.
‫כדי שיוכלו לעזוב… לאחר מכן.
‫שרה, אמרת שזו מחלה מדבקת.
‫אם רק אחד מהם יצליח להגיע ליבשת…
‫איך זה יעזור?
‫איך כל זה יעזור? האקדחים והסכינים?
‫הם מתאוששים.
‫את ראית, הם… זו לא הדרך.
‫זו אף פעם לא הדרך.
‫ייתכן.
‫אולי נרוויח ככה עוד כמה דקות.
‫עוד כמה דקות בחיים.
‫ואולי הכול יסתכם בכמה דקות.
‫אולי שניות.
‫אף פעם לא הבנתי את זה.
‫כולנו אומרים שיש גן עדן.
‫ושהוא ממתין לנו.
‫ואז אנחנו נאחזים, נלחמים, מתחננים
‫בשביל עוד כמה דקות בודדות בסוף.
‫דקות.
‫כבר לא מדובר בנו…
‫מדובר בשאר האנשים בעולם.
‫למות למען אנשים שאפילו לא הכרנו.
‫אין אהבה גדולה מזו.
‫זה מה שכתוב בכתבי הקודש, לא?
‫לפני הכול, נצטרך לקחת אתכם ‫למקום בטוח, ילדים.
‫לא, נוכל לעזור. ‫-לא.
‫לא. ‫-בבקשה, לא.
‫אולי נלך לחוף ‫ונצעד צמוד לקו החוף בכיוון האפרדס,
‫ותיקחו את הקאנו ותחתרו…
‫שוב.
‫ארין גרין!
‫אני רוצה לסיים את השיחה שלנו!
‫אולי היא לא… ‫-היא שם.
‫לא.
‫תלכי. תביאי את הילדים למקום מבטחים.
‫אני רוצה לשוחח עם בוו.
‫אימא!
‫אני אוהבת אותך. ‫-אימא!
‫כל כך. ‫-אימא!
‫לכי.
‫אין לי שום דבר נגדך, אנני פלין.
‫אני רוצה רק לשוחח בקצרה עם ארין גרין.
‫ועם שרה גאנינג.
‫אולי גם עם השריף אוהב הטרור הזה, ‫אם הוא עדיין איתן.
‫כן. כולם בפנים.
‫וגם שני ילדים. ‫-הילדים יהיו בסדר.
‫כבר הושיעו אותם.
‫אינך סבורה שאסכן באמת ‫את הילדים האלה, נכון?
‫בשביל מה זה, אנני? ‫את לא מתכוונת לתקוף אותנו, נכון?
‫כבר עברנו את השלב הזה. ‫-זה לא בשבילכם.
‫בוו, אני רוצה שתקשיבי לי.
‫כי אני חושבת שהצטרכת לשמוע את זה כל חייך.
‫את לא אדם טוב.
‫טוב…
‫זה היה מיותר.
‫אלוהים לא אוהב אותך יותר משהוא אוהב אחרים.
‫את לא גיבורה.
‫ואת בהחלט לא קורבן.
‫אל תטיפי לי מוסר, אנני פלין.
‫לפחות עד שתוציאי ‫את הקורה מעינך, כמו שאומרים.
‫כואב לי לדבר רעות על המתים, ‫אבל אם ריילי פלין,
‫השיכור והרוצח,
‫העיד על איכות החינוך של הוריו…
‫הוא העיד.
‫כל חלק ממנו.
‫אלוהים אוהב אותו.
‫באותה מידה שבה הוא אוהב אותך, בוו.
‫למה זה מכעיס אותך כל כך?
‫הרעיון שאלוהים אוהב את כולם ‫באותה מידה שבה הוא אוהב אותך?
‫היא מעכבת אותנו. תבדוק מאחור.
‫אלוהים!
‫זה בסדר. את תהיי בסדר, אנני.
‫תסתכלי עליי. את תעמדי על הרגליים במהרה.
‫את…
‫ציפורים.
‫בברית החדשה כתוב, ‫"גם אחת מהן לא תיפול ארצה,
‫אפילו לא ציפור אחת, בלי רצון אביכם. ‫הוא מרגיש כל מוות."
‫בצעירותי הייתי בדרום אמריקה, במיסיון,
‫ועמדתי מתחת ל…
‫מפל מים עצום.
‫קנה המידה שלו, כובד משקלו…
‫השאגה שלו הטביעה כל רעש בג'ונגל.
‫כל ציוץ ציפור וכל קול. ובבגרותי,
‫חשבתי על המוות, כמה אנשים מתים בכל שנייה…
‫אנשים, חיות, ציפורים.
‫אם כל טיפת מים במפל הזה הייתה מוות,
‫חשבתי לעצמי, "כנראה זה מה שאלוהים מרגיש".
‫בכל רגע בכל שעה בכל יום, מבול של מיתות,
‫רועש כל כך, איך הוא יכול לשמוע
‫את תפילות הלחש שלי מבעד לשאגת המיתות הזו?
‫כשראיתי מה הוענק לי, חשבתי,
‫"זה הסוף של הדבר הזה. זה הסוף של השאגה."
‫אין יותר מוות.
‫אבל אם להיות כן, ‫וכבר אין טעם להיות דבר מלבד זה,
‫זה היה בשבילך.
‫זה היה בשבילך ובשביל שרה. לכן עשיתי את זה.
‫לכן הכנסתי את היצור לארגז.
‫לכן שיחדתי ושיקרתי והברחתי אותו לפה.
‫זו הייתה הסיבה. לא רציתי שתמותי.
‫כנ"ל לגבי כל השאר, כמובן, אבל לא…
‫לא רציתי שאת ושרה…
‫כל החיים שלנו היו מבוזבזים.
‫בהיתי בך בכנסייה.
‫פחדתי לגשת ולהיות איתך.
‫פחדתי לספר לבת שלנו את האמת.
‫ומעולם לא הרגשתי שזה היה חטא, זה העניין.
‫מעולם לא הרגשתי שאת חטא, ‫והבת שלנו מעולם לא הייתה חטא.
‫היא מעולם לא הייתה טעות.
‫מעולם לא.
‫מה יכולנו לעשות?
‫ג'ון.
‫העולם היה שונה בזמנו. ‫-טוב…
‫נהגתי לומר לעצמי… הייתי אומר לעצמי…
‫בלילות הקשים ההם, כשהיית קרובה כל כך,
‫כשישנת לצד האיש ‫שאיתו היית אמורה להיות, שאת…
‫שאת…
‫שאם היית באה ומבקשת ממני, ‫הייתי מוריד את הצווארון הזה
‫והולך איתך.
‫הייתי הולך איתך לכל מקום בעולם.
‫מעולם לא התכוונתי לעשות זאת, ג'ון.
‫לא לך. ולא לה.
‫ולא לו. במיוחד לא אחרי המלחמה.
‫לא התכוונתי להרוס חיים של ארבעה אנשים.
‫אבל זה כבר נגמר, ג'ון.
‫בחרנו מה שבחרנו.
‫חיינו את חיינו.
‫היא גדלה ואנחנו התפוגגנו, ‫וככה זה אמור להיות.
‫זה אמור להיגמר.
‫כן, אבל הזדמנות שנייה?
‫כעת משאנחנו יכולים להיות משפחה.
‫יש נס מדהים מזה?
‫ריפוי… ריפוי עיוורון, בטח,
‫או קריעת הים, בסדר.
‫אבל הזדמנות שנייה?
‫זה נס אמיתי.
‫הצילו! שמישהו יעזור לי!
‫בעלי! תעזרו לי!
‫שקט. ‫-הצילו! תעזרו לי!
‫אנחנו חייבים ללכת. עכשיו. ‫-תעזרו לי!
‫היי, פלין. ‫-תעזרו לי, בבקשה!
‫יש לכם ריח טוב.
‫כאילו… יש לכם ריח מדהים.
‫תתרחק.
‫ערבוש.
‫הצילו! תעזרו לי!
‫הצילו!
‫ליזה. ‫-אבא?
‫אבא.
‫רוצו!
‫קדימה, רוצו!
‫רוצו!
‫למה היא עשתה את זה?
‫זה לא משנה.
‫אנחנו חייבים לכבות את השרפה.
‫אני לא בטוחה.
‫אם היא תגדל, היא עלולה…
‫כל האי, בגלל הרוח הזו, ‫הוא כמו חבית אבק שרפה.
‫כל האי עלול להישרף עד אפר כמו ב-1984.
‫לא כל האי. נדרש יותר מהבתים בגדה המערבית
‫בשביל לשרוף הכול, וגם אם זה יקרה…
‫הכנסייה לא נשרפה ב-1984.
‫התגלות.
‫"הראשון תקע בשופר והנה התהוו ברד ואש
‫מעורבים בדם והושלכו ארצה.
‫שליש הארץ נשרף, שליש העצים נשרף,
‫וכל ירק עשב נשרף.
‫אבל מוגי הלב והבלתי מאמינים,
‫המתועבים והמרצחים, אנשים הזנונים והמכשפים,
‫עובדי האלילים וכל המשקרים, חלקם באגם הבוער
‫באש וגופרית, אשר הוא המוות השני." שיישרף.
‫שהכול יישרף.
‫מבול חדש.
‫מבול של אש, ‫וכנסיית פטריק הקדוש תהיה התיבה.
‫תושבי קרוקט, התושבים הטובים,
‫יודעים לאן ללכת כשיש סערה.
‫קח את זה. בוא איתי.
‫מה הטעם?
‫דקות.
‫למקרה שיש סירה עם מנוע.
‫סירת מרוץ או משהו.
‫אנחנו נהיה בסדר.
‫את חושבת שנשרוד?
‫זה לא מה שאמרתי. אני אומרת שכך או כך,
‫אנחנו נהיה בסדר.
‫בסדר.
‫- כלבו קרוקט איילנד -
‫זה הדם שלי.
‫כנ"ל. זה הדם שלי.
‫הם… מה שהם עושים לאנשים…
‫אבל לא לך.
‫לא, לא לי. ‫-מובן שלא.
‫אבל אני כבר מרגישה את זה, אד.
‫הבטן שלי כואבת. ‫-אני יודע.
‫אני מרגישה את זה.
‫לזה אני אהפוך, לחיה שלא מסוגלת להתאפק?
‫כשראיתי אותם בכנסייה,
‫חשבתי שזה משהו שהם לא יכולים לשלוט בו.
‫כלומר… משהו שאי אפשר לא לעשות.
‫אבל זה לא כך, אנני.
‫גם אני מרגיש את זה.
‫גם אני מורעב,
‫אבל לא עשיתי את זה.
‫מה שזה לא יהיה,
‫זה לא משנה את מי שאתה.
‫הם שורפים הכול.
‫למה הם עושים את זה? זה לא הגיוני.
‫אני מקווה שהילדים הגיעו לסירה.
‫גם אני מקווה.
‫לעולם לא נדע, נכון?
‫קרוב לוודאי שלא.
‫הם הגיעו.
‫אני מחליטה שהם הגיעו.
‫ליזה!
‫ליזה, מותק, זה אבא!
‫אם את שומעת אותי, ‫לכי בעקבות הקול שלי! ליזה, בבקשה!
‫ליזה!
‫ליזה, מותק!
‫-ליזה, מותק, בבקשה!
‫זה בסדר. את יכולה לצאת.
‫מספיק. די.
‫ליזה סקארבורו!
‫אבא שלך מודאג מאוד.
‫ליזה!
‫תעדכנו את כולם. ‫מי שלא יהיה במתנ"ס עד הזריחה
‫לא יראה עוד אחת.
‫תטפלו בבתים הריקים, בקרוונים, בכול.
‫השחר מתקרב.
‫התעוררת.
‫השבח לאל.
‫וגם את.
‫מונסיניור, אתה נשמה טובה, יותר ממני,
‫אבל אם אנחנו סולחים את חובותיהם של אחרים, ‫אבינו שבשמיים יסלח גם לך.
‫אז אני לא יכולה לשפוט.
‫עדיין…
‫שחררת אותם. ‫-כמובן.
‫בוא. אראה לך.
‫"ויימח את כל היקום אשר על פני האדמה
‫מאדם עד בהמה עד רמש ‫ועד עוף השמיים וימחו מן הארץ
‫ויישאר רק נח ואשר איתו בתיבה."
‫כנסיית פטריק הקדוש ‫אינה רק כנסייה, מונסיניור. היא תיבה.
‫סידרתי מיטות במתנ"ס עבור הנבחרים.
‫נימלט לספינות שלנו, לכלי השיט, ואז,
‫כמו כבשים בין זאבים, כפי שאמרת,
‫נפיץ את הבשורה.
‫ומי יחליט מי הם הנבחרים?
‫אנחנו. אתה ואני.
‫ומה יעלה בגורל האחרים? ‫-אני לא יודעת.
‫זה לא תלוי בי.
‫זה ביניהם לבין אלוהים, נכון?
‫לא.
‫סליחה?
‫לא, טעינו.
‫אל תדבר שטויות. ‫-לא, בוורלי, תסתכלי עליהם.
‫אנחנו הזאבים. ‫-לא.
‫לא, בבקשה. לא גם אתה. גם אתה, מונסיניור?
‫טעיתי. אנחנו טעינו. ‫אנחנו טועים, וזה צריך להיפסק.
‫הם זקוקים למנהיגות.
‫תסתכל עליהם. ‫הם אבודים ללא מנהיג, ללא רועה.
‫זה בוודאי אתה, מונסיניור. ‫רק אתה. זה תמיד היה כך.
‫לא! אני מעולם לא הייתי המנהיג. ‫זה העניין בכמורה.
‫העיקר הוא לעולם לא אני. העיקר הוא אלוהים!
‫כנראה אתה כבר לא המנהיג.
‫והוא אמר לנו את זה, נכון?
‫ישוע בעצמו. ‫הוא הזהיר אותנו מהסופרים ומהכמרים.
‫בספר מתי, "ואל תקראו 'אב' לאיש מכם בארץ,
‫כי אחד הוא אביכם שבשמיים.
‫אוי לכם סופרים, פרושים, צבועים."
‫ילדי צפעונים.
‫אבל אתה, מונסיניור…
‫מונסיניור פרואיט, ‫האם זה היה חייב להיות נכון לגביך?
‫כנראה מידה טובה אינה באמת מידה טובה ‫אם אתה לא חייב להתאמץ בשבילה.
‫וזה תמיד היה אמור להיות כך. אתה תמיד…
‫אתה תמיד היית אמור להיות ‫מבחן האמונה האחרון והקשה ביותר שלי. אתה.
‫"סור מלפניי.
‫מכשול אתה לי,
‫כי אין ליבך לדברי אלוהים ‫אלא לדברי בני אדם."
‫"בבל הגדולה.
‫אם הזונות וכל תועבות הארץ."
‫מאחלת לכם מכל הלב ליהנות מהזריחה.
‫מה קרה? ‫-כלום.
‫אנחנו מוכנים לקראתם. ‫תשאיר אותם בחוץ לעוד כמה דקות.
‫אנחנו צריכים ספירה מדויקת
‫כדי שנדע כמה סירות נצטרך מחר.
‫הם שרפו את הסירות.
‫מה הם עשו?
‫שרפו אותן.
‫זה… לא משנה.
‫וייד יקרא למעבורות לחזור. ‫הוא יקרא להן לחזור כשיגיע הזמן.
‫מי זה "הם"?
‫אני אוהבת אותך, אימא. אני אוהבת אותך, אבא.
‫אלי, שמור עליהם…
‫ותשגיח עליהם…
‫ותיגע בליבם, ותסיר מהם דאגה.
‫אלי, תעניק להוריי שלווה.
‫אמן.
‫אימא שלי…
‫ואבא שלי…
‫ואח שלי…
‫כולם מתו, נכון?
‫כן.
‫הייתי…
‫אם הייתי יודע בארוחת הערב, בארוחה האחרונה,
‫הייתי מתנהג אחרת. ‫-הם יודעים.
‫הם יודעים.
‫היי. מי זה?
‫זה הווארד?
‫הווארד הובס.
‫תראה באיזה מצב אתה. בטח היה לך קשה מאוד,
‫מסכן שכמותך.
‫אני חושבת שאף פעם לא הגעת למיסה בחייך,
‫ובכל זאת התברכת הלילה, נכון?
‫הושיעו אותך.
‫הוטבלת, הייתי אומרת. אתה?
‫הרגתי את ג'ולי שלי הלילה.
‫הרגת את אשתך?
‫ואת הבנים שלי. הרגתי את הבנים שלי.
‫לא נעים לי לספר לך את זה, ‫אבל יכולת להחזיר אותם,
‫בדיוק כמו שסטרג', כפי הנראה, החזיר אותך,
‫ואמרנו שזה משהו שעושים ‫אך ורק במקרים נדירים וספציפיים…
‫זה בסדר. אבל כן, יכולת להושיע אותם.
‫בקלות, למעשה, אילו היית איש מאמין.
‫אני לא יודע מה קורה. מה קורה?
‫זה הקץ, מר הובס.
‫קץ כל הדברים.
‫ובכל הימים האלה שהחלטת לא לבוא לתפילה,
‫בכל הימים האלה שהפנית עורף לאלוהים…
‫הכלים לישועתך היו שם תמיד.
‫הדלתות היו פתוחות תמיד, אבל לא עשית…
‫פשוט לא עשית.
‫אז כן, ברגע המכריע, לא ידעת.
‫הם עם אלוהים כעת.
‫תתעודד בכך.
‫אני מאחלת לך שלום ורחמי האל.
‫אני חוששת שאין מקום בשבילו בפנים.
‫הושעתי אותו, בוו.
‫הוא תמיד היה נחמד אליי.
‫אני מצטער, האווי. אני מצטער.
‫חשבתי שאולי…
‫נצא להליכה?
‫ליד החוף? אתה אוהב את המים.
‫אני יודע זאת. אולי…
‫אולי תוכל לצפות בזריחה?
‫אלוהים יהיה איתך, האווי. אני מבטיח.
‫זה מפלצתי.
‫היי.
‫תכניסי אותו!
‫בוא איתי, בני.
‫אתה רצוי בפטריק הקדוש.
‫כולם רצויים!
‫כולם חייבים להיות רצויים, ‫אחרת זה לא באמת בית האלוהים!
‫יופי.
‫צאי מאחור, דרך המסדרון. לכי לכיוון החוף.
‫זו הייתה התוכנית.
‫אני גאה בך כל כך.
‫אני מצטער שלא סיפרנו לך, ‫אימא שלך ואני, אבל אני…
‫אני אוהב אותך כל כך.
‫ותמיד הייתי גאה בך כל כך,
‫ואני מצטער שלא יצא לנו להכיר זה את זה.
‫גם אני.
‫צאי מאחור. אני אטפל ב…
‫היא התכוונה…
‫ג'ון.
‫ג'ון?
‫מותק! חמודה! אלוהים! לא!
‫לא! שרה!
‫תסתכלי עליי. לא. שרה, מותק.
‫ג'ון.
‫זה בסדר. הנה.
‫זה בסדר.
‫לא!
‫ילדה שלי. אלוהים.
‫כשהיא הייתה ילדה קטנה…
‫המקום האהוב עליה בכל האי ‫היה הגשר הקטן הזה ליד הביצה.
‫הגשר הקטן הזה.
‫תפסיק!
‫נחש צפע מגעיל שכמותך!
‫התכוונת לשרוף אותנו בבתים שלנו?
‫ידעתי זאת ביום שבו הגעת לאי,
‫ידעתי שתעשה זאת.
‫מחבל.
‫אני לא יכול לאפשר לכם ‫להיות בבניין הזה. זה הכול.
‫אני די בטוח שהוא האחרון שנשאר.
‫את רעבה?
‫דם מלוכלך.
‫וואו.
‫אני מופתעת שלא חיכית עד שכולנו נהיה בפנים,
‫כדי שתיהנה מזה באמת.
‫אני מופתעת שעשית את זה ‫כשהבניין היה ריק, פחדן.
‫אבל הוא לא, נכון?
‫כלומר, לא ריק.
‫לא!
‫היי.
‫ילד.
‫לא.
‫יש פסוק בברית החדשה שאני תמיד נזכר בו.
‫"כי הוא מזריח שמשו על רעים ועל טובים."
‫אבא!
‫אבא.
‫אבא, קום.
‫חייב להיות מקום נוסף.
‫לא, בוו. לא. אין מקום נוסף.
‫שרפת אותם. שרפת הכול. ‫-לא, אני…
‫כדאי שנחפש את ליזה. בוא נלך למצוא את ליזה.
‫ליזה.
‫לאן עוד אפשר ללכת?
‫חייב להיות מקום נוסף. ‫-אין.
‫הסירות! ‫-הסירות אינן, בוו.
‫היי, ילד.
‫ילד, אתה בסדר?
‫אני חושב שלא.
‫אני חושב שאני…
‫אני חושב שהרגתי את אימא שלי.
‫כן. אני עשיתי דברים רעים הלילה ואני מרגיש…
‫עשיתי דברים רעים.
‫תסלח לי, ילד?
‫אסלח לך.
‫בוא. גם אתה, האווי, בוא.
‫תחזיק מעמד.
‫אבא.
‫תסתכל לשם.
‫הוא עף מערבה.
‫הוא בורח.
‫הוא בורח מהזריחה.
‫אתה חושב שהוא יצליח להגיע לפני הזריחה?
‫חמישים ק"מ?
‫הוא בקושי מסוגל לעוף.
‫לא, אני חושב שהוא לא יצליח.
‫מה קורה?
‫מה?
‫כשאנחנו מתים.
‫מה קורה?
‫כן, מה קורה, לעזאזל?
‫אז מה לדעתך קורה כשאנחנו מתים, ארין?
‫לדבר בשם עצמי?
‫תדברי בשם עצמך.
‫עצמי. בשם עצמי.
‫זו הבעיה.
‫זו הבעיה עם כל העניין הזה.
‫המילה הזו, "עצמי".
‫זו מילה לא נכונה.
‫היא לא נכונה, זה לא…
‫זה לא.
‫איך שכחתי את זה?
‫מתי שכחתי את זה?
‫הגוף דועך, תא אחרי תא, ‫אבל המוח ממשיך לירות מהנוירונים.
‫ברקים קטנים, כמו זיקוקים בתוך הגוף,
‫וחשבתי שאתייאש או שאפחד, ‫אבל אני לא מרגישה דבר מזה.
‫כלום.
‫כי אני עסוקה מדי.
‫אני עסוקה מדי ברגע הזה. אני נזכרת.
‫כמובן.
‫אני נזכרת שכל אטום בגוף שלי ‫נוצר על ידי כוכבים.
‫החומר הזה, הגוף הזה הוא ברובו ‫חלל ריק בסופו של דבר.
‫וחומר מוצק?
‫הוא בסך הכול אנרגיה ‫שרוטטת לאט מאוד, ואני לא קיימת.
‫מעולם לא הייתי קיימת.
‫האלקטרונים שבגופי מתערבבים ורוקדים
‫עם האלקטרונים שבאדמה שמתחתיי ‫ועם האוויר שאני כבר לא נושמת.
‫ואני נזכרת
‫שאין נקודה שבה כל זה נגמר ואני מתחילה.
‫אני נזכרת שאני אנרגיה, לא זיכרון.
‫לא עצמי.
‫השם שלי, האישיות שלי, ‫הבחירות שלי, כל אלה הגיעו אחריי.
‫הייתי לפניהם ואהיה אחריהם,
‫וכל שאר הדברים הם תמונות שנאספו בדרך.
‫חלומות קטנים וחולפים ‫שהודפסו על רקמת המוח הגוסס שלי.
‫ואני הברק שקופץ בין לבין. ‫אני האנרגיה שגורמת לנירונים לירות…
‫ואני חוזרת.
‫רק באמצעות הזיכרון, אני חוזרת הביתה.
‫וזה דומה לטיפה של מים שחוזרת לאוקיינוס…
‫שהיא תמיד הייתה חלק ממנו.
‫כל הדברים הם חלק.
‫כולנו חלק.
‫אתה, אני והילדה הקטנה שלי, ‫ואימא שלי ואבא שלי,
‫כל מי שאי פעם היה, ‫כל צמח, כל חיה, כל אטום,
‫כל כוכב, כל גלקסיה, הכול.
‫יש יותר גלקסיות ביקום ‫מאשר גרגרי חול בחוף הים,
‫ועל זה אנחנו מדברים ‫כשאנחנו אומרים "אלוהים".
‫האחד.
‫הקוסמוס וחלומותיו האין-סופיים.
‫אנחנו הקוסמוס שחולם על עצמו.
‫זה בסך הכול חלום ‫שאני חושבת שהוא החיים שלי, בכל פעם.
‫אבל אני אשכח את זה. אני תמיד שוכחת.
‫אני תמיד שוכחת את החלומות שלי.
‫אבל עכשיו, בשבריר שנייה, ברגע שאני נזכרת,
‫בשנייה שבה אני נזכרת, ‫אני מבינה הכול בבת אחת.
‫אין זמן. אין מוות.
‫החיים הם חלום.
‫הם משאלה…
‫שמביעים אותה שוב ושוב עד האין-סוף.
‫ואני כל הדברים האלה.
‫אני כל דבר. אני הכול.
‫אהיה אשר אהיה.
‫סלחי לי.
‫אין לי תחושה ברגליים.
‫תרגום כתוביות: עומר לחמני