NETFLIXOVA SERIJA
KNJIGA VII: OTKRIVENJE
Je li te ozlijedio?
Jest.
Ne!
Izvlače ljude iz kuća.
-Moramo pobjeći. -Kamo ćemo otići?
U crkvu po mog sina. Još je u crkvi.
-Što su mu učinili? -Eddie…
-Što je s tatom? -Što se zbilo?
-Ne znam. -Rekli ste da ste proučavali to,
da imate uzorke.
-Nisam. Ne znam. -Tiho.
Ima li itko signal?
Ne. Sigurno su uništili baznu stanicu.
I sklonili su trajekte.
Sturge je petljao po brodovima. Vidjeli smo ga.
Brodovi, mobiteli, odašiljač. Izoliraju nas.
-Brodovi. -Imam kanu kod Uppardsa.
Ne vjerujem da njime možemo do kopna,
ali bar možemo otići s otoka.
Moji roditelji… Vani su. Moraju poći s nama, zar ne?
Da ih odvedem liječniku. Ima mjesta.
-Na ribaricama ima mjesta. -Ne govorim o tome.
Ne govori o odlasku.
Jer bi pošli za nama, kako je Bev rekla.
Zato ih nisu potopili.
Zato su samo izvukli svjećice. Jer trebaju brodove.
Da mogu otići… poslije.
Sarah, rekla si da se radi o zarazi.
Ako samo jedan od njih dođe do kopna…
Kako će ovo pomoći?
Kako će nam ovo koristiti? Pištolji i noževi.
Ponovno ustaju.
Vidjeli ste… Ovo nije način.
Ovo nikad nije način.
Možda nije.
Možda ćemo dobiti koju minutu.
Koju minutu života.
Možda se svede samo na minute.
Možda na sekunde.
To mi nikad nije imalo smisla.
Svi kažemo da postoji raj.
I da nas čeka.
Zatim se grebemo, borimo i molimo
za još koju minutu na kraju.
Minute.
Više se ne radi o nama.
Radi se o svima drugima.
Umiremo za ljude koje nismo ni upoznali.
Nema veće ljubavi od te.
Kao što piše u Bibliji, zar ne?
Prvo moramo vas klince smjestiti na sigurno.
-Možemo pomoći. -Ne.
-Molim vas, ne.
Što ako odemo do plaže i idemo njome do Uppardsa
pa uzmete kanu i odveslate…
Opet.
Erin Greene!
Htjela bih završiti naš razgovor!
-Možda nije… -Unutra je.
Ne.
Ti idi. Odvedi djecu na sigurno.
Htjela bih porazgovarati s Bev.
Mama!
-Volim te. -Mama!
-Jako. -Mama!
Idi.
Nemam ništa protiv tebe, Annie Flynn.
Samo želim porazgovarati s Erin Greene.
I Sarom Gunning.
Možda i s onim šerifom koji voli teror, ako je još s njima.
Da. Svi su unutra.
-I dvoje djece. -Djeca će biti dobro.
Oni su već spašeni.
Ne misliš valjda da bih ugrozila tu djecu?
Što će ti to, Annie? Nemoj reći da je to za nas.
-To smo prošli. -Nije.
Bev, slušaj me.
Jer ovo si trebala čuti još davno.
Ti nisi dobra osoba.
Pa…
To je bilo nepotrebno.
Bog te ne voli više nego druge.
Nisi junakinja.
A sigurno nisi ni žrtva.
Ne drži prodike, Annie Flynn.
Najprije izvadi brvno iz oka svoga.
Ne volim govoriti ružno o mrtvima, ali ako je Riley Flynn,
pijanac i ubojica,
bio dokaz kvalitete roditeljstva…
Bio je.
Svakim svojim dijelom.
Bog ga voli.
Baš kao i tebe, Bev.
Zašto te to toliko uzrujava?
Sama pomisao da Bog voli sve jednako kao i tebe.
Zavlači nas. Provjeri straga.
Isuse!
U redu je. Bit ćeš dobro, Annie.
Pogledaj me. Ubrzo ćeš ustati.
Bit ćeš…
Vrapci.
U Bibliji piše: „Ni vrabac ne pada na zemlju
bez Oca vašega. On osjeti svaku smrt.“
Kao mlad bio sam u Južnoj Americi, na misiji,
i stajao sam pod tim
velikim vodopadom.
Sama njegova veličina. Težina…
Njegovo tutnjanje zatomilo je svaki zvuk u džungli.
Svaku pticu i svaki glas. A kad sam ostario
i razmišljao o smrti, koliko se smrti događa svake sekunde…
Tu su ljudi, životinje, vrapci.
Da je svaka kap vode u tom vodopadu smrt,
pomislio sam: „Tako je sigurno Bogu.“
Svaki trenutak svakog sata svakog dana, potop smrti,
tako glasan, kako bi mogao čuti
moje tihe molitve pored te tutnjave smrti?
Kad sam vidio što mi je dano, pomislio sam:
„To je kraj toga. To je kraj tutnjave.“
Nema više smrti.
Ali da budem iskren, a više nema smisla biti išta drugo,
bilo je to zbog tebe.
Zbog tebe i Sare. Zato sam to učinio.
Zato sam ga stavio u kovčeg.
Zato sam podmićivao i lagao i prokrijumčario ga ovamo.
To je bio razlog. Nisam htio da umreš.
I ostali, naravno, ali…
Nisam htio da ti i Sarah…
Naši su životi bili upropašteni.
Samo buljenje u crkvi.
Preveliki strah da budem s tobom.
Preveliki strah da našoj kćeri kažem istinu.
To se nikad nije činilo kao grijeh.
Ti se nikad nisi činila kao grijeh, kao ni naša kći.
Ona nikad nije bila greška.
Nikad.
Što smo mogli učiniti?
Johne.
-Svijet je bio drukčiji. -Pa…
Znao sam si govoriti…
kad su noći bile teške, a ti si bila tako blizu
i spavala pored muškarca s kojim si trebala biti, da ti…
Da ti…
Da si se samo pojavila i pitala, skinuo bih ovaj ovratnik
i otišao s tobom.
Otišao bih s tobom bilo kamo.
Nikad to ne bih učinila, Johne.
Ni tebi. Ni njoj.
Ni njemu. Ne nakon rata.
Nisam htjela upropastiti četiri života.
Ali to je sad gotovo, Johne.
Donijeli smo odluke.
Proživjeli smo živote.
Odrasla je, a mi smo izblijedili i tako bi trebalo biti.
Trebalo bi završiti.
A druga šansa?
Ovaj put možemo biti obitelj.
Možeš li zamisliti nevjerojatnije čudo od toga?
Liječenje… Izliječiti sljepoću, naravno.
Razdvojiti more, dobro.
Ali druga šansa?
To je pravo čudo.
Upomoć! Neka mi netko pomogne!
Moj muž! Pomozite!
-Tiho. -Upomoć! Pomozite!
-Moramo ići. Odmah. -Upomoć!
-Hej, Flynne. -Pomozite mi, molim vas!
Dobro mirišete.
Ono… nevjerojatno.
Natrag.
Krpenoglavi.
Upomoć! Pomozite!
Upomoć!
-Leeza. -Tata?
Tata.
Bježite!
Hajde, bježite!
Bježite!
Zašto je to učinila?
Nije bitno.
Moramo ugasiti ovaj požar.
Ne znam.
Ako postane prevelik, mogao bi…
Cijeli otok. Uz ovakav vjetar, može samo planuti.
Sve bi moglo izgorjeti kao '84.
Ne cijeli otok. Treba više od zapadne obale
da se sve zapali, a i onda…
Crkva nije izgorjela '84.
Otkrivenje.
„Prvi zatrubi. I nastadoše tuča i oganj,
pomiješani s krvlju, i budu bačeni na zemlju.
I trećina zemlje izgorje, i trećina stabala izgorje,
i sva zelena trava izgorje.
Kukavicama pak, nevjernima,
okaljanima, ubojicama, bludnicima, vračarima
i idolopoklonicima i svim lažljivcima udio je u jezeru što gori
ognjem i sumporom. To je druga smrt.“ Neka gori.
Neka sve izgori.
Novi potop.
Vatreni potop, a Sv. Patrik bit će arka.
Građani Crocketta, dobri građani,
oni znaju kamo poći po oluji.
Uzmi ono. Pođi sa mnom.
Koja je svrha?
Minute.
U slučaju da postoji neki brod, možda s motorom.
Gliser ili nešto.
Bit ćemo dobro.
Misliš da ćemo se izvući?
Nisam to rekla. Kažem da ćemo u svakom slučaju
biti dobro.
U redu.
TRGOVINA OTOKA CROCKETT
Sve je moje.
Isto. I moje.
Oni… To što rade ljudima…
Ali ne tebi.
-Ne meni. -Naravno da ne.
Ali već to osjećam, Ede.
-Boli me želudac. -Znam.
Osjeti.
Hoću li to postati, životinja koja se ne može oduprijeti?
Kad sam ih vidio u crkvi,
mislio sam da si ne mogu pomoći.
Kao… da je to nešto nemoguće.
Ali nije, Annie.
I ja to osjećam.
I ja umirem od gladi,
ali nisam.
Što god ovo jest,
ne mijenja ono što si.
Pale ga.
Zašto? To nema nikakvog smisla.
Nadam se da su klinci stigli.
I ja se nadam.
Nećemo saznati, je li?
Vjerojatno ne.
Jesu.
Odlučila sam da jesu.
Leeza!
Leeza, dušo, tata je!
Ako me čuješ, slijedi moj glas! Leeza, molim te!
Leeza!
Leeza, dušo!
-Leeza, dušo! -Leeza, molim te!
U redu je. Možeš izaći.
Prestani.
Leeza Scarborough!
Tvoj je otac jako zabrinut.
Leeza!
Proširite riječ. Svi koji do svitanja ne budu u rekreacijskom centru,
neće poživjeti.
Spalite prazne kuće, prikolice, sve.
Stiže zora.
Ustali ste.
Hvala Bogu.
I ti.
Monsinjore, jača ste duša od mene,
ali ako oprostite dužnicima vašim, nebeski će otac oprostiti i vama.
Tko sam ja da sudim?
Ali ipak.
-Pustili ste ih. -Naravno da jesam.
Dođite. Pokazat ću vam.
„Istrijebi se svako biće s površja zemaljskog:
čovjek, životinje, gmizavci i ptice nebeske, sve se izbrisa sa zemlje.
Samo Noa ostade i oni što bijahu s njim u korablji.“
Sv. Patrik nije samo crkva, monsinjore. To je arka.
U rekreacijskom su centru ležajevi za odabrane.
Pobjeći ćemo brodovima, našim plovilima, a zatim,
kao ovce među vukovima,
širit ćemo riječ Božju.
A tko odlučuje tko je odabran?
Mi. Vi i ja.
-A što je s drugima? -Pa, ne znam.
To ne ovisi o meni.
Ovisi o njima i o Bogu, zar ne?
Ne.
Molim?
Ne, krivo smo shvatili.
-Ne budite smiješni. -Ne, Beverly, pogledajte ih.
-Mi smo vukovi. -Ne.
Ne, molim vas. Ne i vi, monsinjore.
Pogriješio sam. Mi smo pogriješili. Griješimo i ovo mora prestati.
Trebaju vodstvo.
Pogledajte ih. Izgubljeni su bez vođe, bez pastira.
To morate biti vi, monsinjore. Morate. To ste oduvijek bili vi.
Ne! To nikad nisam bio ja. Takvo je svećeništvo.
Nikad ne bih trebao biti ja bitan. Već Bog!
Pretpostavljam da više niste vi.
Naravno, on nam je to rekao, zar ne?
Sam Isus. Upozorio nas je na pismoznance i svećenike.
U Mateju. „Ni ocem ne zovite nikoga na zemlji
jer jedan je Otac vaš, onaj na nebesima.
Jao vama, pismoznanci i farizeji! Licemjeri!“
Zmijsko leglo.
Ali vi, monsinjore…
Monsinjore Pruitte, je li to moralo vrijediti i za vas?
Pretpostavljam da vrlina nije vrlina ako ništa ne stoji.
A oduvijek je išlo ovako. Uvijek ste…
Uvijek ste trebali biti posljednji i najteži ispit moje vjere. Vi.
„Nosi se od mene.
Sablazan si mi
jer ti nije na pameti što je Božje, nego što je ljudsko!“
Babilon Veliki.
Majka svih prostitutki i svih zemaljskih grozota.
Nadam se da ćete uživati u svitanju.
-Što je? -Ništa.
Spremni smo za njih. Neka čekaju vani još malo.
Trebamo točan broj
da znamo koliko brodova trebamo.
Spalili su brodove.
Što?
Spalili su ih.
To… nije bitno.
Wade će pozvati trajekte. Pozvat će ih kad dođe vrijeme.
Tko to?
Volim te, mama. Volim te, tata.
Gospode, čuvaj ih.
I pazi na njih.
Dodirni njihova srca da se ne brinu.
Gospode, daj mira mojim roditeljima.
Amen.
Moja mama.
Moj tata.
I moj brat.
Svi su mrtvi, zar ne?
Da.
Ja bih…
Da sam to znao za posljednjom večerom,
-bio bih drukčiji. -Znaju to.
Znaju.
Hej. Tko je to?
Je li to Howard?
Howard Hobbs.
Pogledaj se u kakvom si stanju. Sigurno ti je bilo grozno,
siroti čovječe.
Mislim da te nikad u životu nisam vidjela na misi,
a ipak si blagoslovljen večeras, zar ne?
Spašen.
Kršten si, vjerujem. Ti?
Večeras sam ubio svoju Julie.
Ubio si svoju ženu?
I svoje sinove. Ubio sam svoje sinove.
Znaš, grozno mi je što ti to moram reći, ali mogao si ih vratiti,
baš kao što je tebe Sturge vratio,
a raspravljali smo da ćemo to činiti samo u rijetkim i određenim…
U redu je. Ali da, mogao si ih spasiti.
Zapravo, lako, da si bio vjernik.
Ne znam što se događa. Što se događa?
To je kraj, g. Hobbs.
Kraj svega.
I svi oni dani kad ste se odlučili ne štovati,
svi oni dani kad ste okrenuli leđa Bogu.
Alat za vaše spasenje uvijek je bio tu.
Vrata su uvijek bila otvorena, ali niste…
Pa, niste.
Da, u kritičnom trenutku, niste znali.
Oni su sad s Bogom.
Nađite utjehu u tome.
Želim vam mir i Božju milost.
Bojim se da za njega nema mjesta.
Spasio sam ga, Bev.
Bio je dobar prema meni.
Žao mi je, Howie.
Mislio sam da bismo mogli
otići u šetnju.
Po plaži? Voliš more.
Znam to. Možda…
Da pogledaš svitanje.
Bog će biti s tobom, Howie, obećavam ti.
Ovo je čudovišno.
Dovedi ga unutra!
Slijedi me, sine.
Dobrodošao si u Sv. Patrika.
Svi su dobrodošli!
Svi moraju biti dobrodošli, inače ovo nije Božja kuća!
Dobro.
Idi straga, kroz predvorje. Prema vodi.
To sam i mislila.
Bože, ponosim se tobom,
žao mi je što ti to nikad nismo rekli, tvoja majka i ja, ali…
Jako te volim.
Nikad nisam bio tako ponosan na tebe
i rado bih da smo se bolje upoznali.
I ja.
Idi. Ja ću se pobrinuti za…
Ona je htjela…
Johne.
Johne?
Dušo! Bože! Ne!
Ne! Sarah!
Pogledaj me. Ne. Sarah, dušo.
Johne.
U redu je. Evo.
U redu je.
Ne!
Moja djevojčica. Bože.
Kad je bila mala…
omiljeno mjesto na cijelom otoku bio joj je onaj mostić pored močvare.
Onaj mostić.
Stoj!
Odvratna zmijo!
Želiš nas spaliti u našim domovima?
Znala sam otkad si stupio na ovaj otok,
naravno da bi.
Teroristu.
Samo vam ne smijem dati tu zgradu. To je sve.
Siguran sam da je to posljednja.
Gladni ste, ha?
Prljava krv.
Čudi me da nisi čekao dok svi ne budemo unutra
da se dobro zabaviš.
Čudi me da si to napravio dok je bila prazna, kukavice.
Ali nije.
Prazna.
Ne!
Dječače.
Ne.
Ima jedan stih u Bibliji koji sam upamtio.
„On daje da sunce njegovo izlazi nad zlima i dobrima.“
Tata!
Tata, ustani.
Mora biti još neko mjesto.
Ne, Bev. Nema ga.
-Sve si spalila. -Ne, ja…
Trebali bismo pronaći Leezu. Pronađimo Leezu.
Leeza.
Kamo još možemo otići?
-Sigurno ima neko mjesto. -Nema.
-Brodovi! -Nema ih više, Bev.
Hej, mali.
Jesi li dobro?
Mislim da nisam.
Mislim da sam…
Ne znam, ali mislim da sam ubio mamu.
Da. I ja sam učinio neke stvari večeras za koje mislim…
Učinio sam neke stvari.
Hoćeš li mi oprostiti?
Oprostit ću ti.
Dođi. I ti, Howie.
Drži se.
Tata.
Evo.
Ide na zapad.
Bježi.
Bježi od svitanja.
Misliš li da će uspjeti? Prije svitanja?
Pedeset kilometara?
Jedva može letjeti.
Ne, ne vjerujem da će uspjeti.
Što se dogodi?
Što?
Kad umremo.
Što se dogodi?
Da, koji se kurac dogodi?
Što ti misliš da se dogodi kad umremo?
Govorim za sebe?
Govoriš za sebe.
Za sebe. Sebe.
U tome je problem.
U tome je problem sa svime.
Ta riječ, „sebe“.
To nije riječ.
To nije točno…
To nije.
Kako sam to zaboravila?
Kad sam to zaboravila?
Tijelo se zaustavlja, stanicu po stanicu, ali mozak i dalje ispaljuje neurone.
Male munje, kao vatromet,
i mislila sam da ću očajavati ili se bojati, ali ništa od toga.
Ništa.
Jer imam previše posla.
Previše posla sa sjećanjima.
Naravno.
Sjećam se da je svaki atom u mom tijelu skovan u nekoj zvijezdi.
Ova tvar, ovo tijelo većinom je samo prazan prostor,
a kruta tvar?
To je samo energija koja polako vibrira, a ja ne postojim.
Nisam ni postojala.
Elektroni mog tijela miješaju se i plešu
s elektronima tla ispod mene i zrakom koji više ne udišem.
I sjećam se
da ne postoji trenutak u kojem to završava, a ja počinjem.
Sjećam se da sam ja energija. Ne uspomena.
Ne svoja.
Moje ime, moja osobnost, moji izbori, sve je došlo nakon mene.
Postojala sam prije toga i postojat ću poslije,
a sve je drugo u slikama koje su nastale usput.
Prolazni snovi tiskani na tkivu mojeg umirućeg mozga.
A ja sam munja koja iskače između njih. Ja sam energija koja ispaljuje neurone
i vraćam se.
Samo po sjećanju, vraćam se kući.
To je kao kap vode koja se vraća natrag u ocean,
čiji je dio oduvijek bila.
Sve su stvari… dio.
Svi smo mi… dio.
Ti, ja i moja djevojčica, moja majka i moj otac,
svi koji su ikad postojali, svaka biljka, svaka životinja, svaki atom,
svaka zvijezda, svaka galaksija, sve.
Ima više galaksija u svemiru nego zrnca pijeska na plaži.
O tome govorimo kad kažemo „Bog“.
Jedno.
Kozmos i njegovi beskrajni snovi.
Mi smo kozmos koji sanja sam o sebi.
To je jednostavno san za koji mislim da je moj život, svaki put.
Ali zaboravit ću ovo. Uvijek zaboravim.
Uvijek zaboravim svoje snove.
Ali sad, u djeliću sekunde, u trenutku kojeg se sjećam,
u djeliću kojeg se sjećam, sve shvaćam odjednom.
Ne postoji vrijeme. Ne postoji smrt.
Život je san.
To je želja.
Koju želimo iznova i zauvijek.
I ja sam sve to.
Ja sam sve.
Ja sam to što jesam.
Oprosti mi.
Ne osjećam noge.
Prijevod titlova: Davor Levak