NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Vain 50 vuotta sitten -
uskaltauduimme viimein Kuuhun.
Ensimmäistä kertaa näimme oman planeettamme.
Sen jälkeen ihmisten määrä on yli kaksinkertaistunut.
Sarjamme juhlistaa jäljellä olevia luonnon ihmeitä -
ja paljastaa, mitä meidän tulee varjella,
jotta ihmiskunta ja luonto kukoistavat.
Ihmisten rakentaessa ensimmäisiä asutuksiaan noin 10 000 vuotta sitten,
ympäröivä maailma,
maalla ja meressä, oli täynnä elämää.
Sukupolvien ajan tämä tasapainoinen Eden hoivasi kasvavia sivilisaatioitamme.
Mutta nyt, vain yhden ihmiselämän aikana -
kaikki on muuttunut.
Viimeisen 50 vuoden aikana -
villieläinpopulaatiot ovat pienentyneet keskimäärin 60 prosenttia.
Ensimmäistä kertaa ihmisen historiassa -
luonnon tasapaino ei ole enää päivänselvää.
Mutta luonto on sitkeä.
Rikkauksia riittää yhä.
Avullamme planeettamme voi toipua.
Koskaan ei ole ollut tärkeämpää ymmärtää luonnon toimintaa -
ja sen auttamista.
YKSI PLANEETTA
Villieläimiä on yhä suuria määriä -
muutamilla arvokkailla alueilla.
Etelä-Amerikassa Perun rannikolla -
merilinnut muodostavat miljoonien yksilöiden yhdyskuntia.
Ne tulevat paikalle lisääntymään.
Joka aamu linnut lähtevät yhdyskunnistaan -
kalastaakseen yhdellä maailman rikkaimmista meristä.
Se on hurja viiden miljoonan linnun -
päivittäinen muuttomatka.
Merimetsojen ja suulien suuret parvet etsivät yhtä asiaa:
sardelleja.
Suulat mattopommittavat parvia.
Syömätalkoisiin liittyy lisää lintuja.
Tämän tapahtuman mahdollistaa -
voimakas Humboldtin merivirta,
joka pyyhkäisee etelänavalta -
tuoden mukanaan ravintoa syvyyksistä.
Merenelävistä 90 prosenttia -
elää rannikkojen läheisissä matalissa vesissä.
Kaukana rannikolta -
meret ovat suureksi osaksi sinistä erämaata.
Mutta jopa kaukaisia vesiä rikastaa -
odottamaton yhteys maahan.
Jotkin kaukana merestä olevat erämaat -
tarjoavat raakamateriaalia elämälle.
Joka vuosi tuuli kuljettaa kaksi miljardia tonnia pölyä taivaalle.
Ainakin neljännes siitä putoaa mereen -
tarjoten ravintoaineita mikroskooppisille organismeille,
jotka ovat merielämän perusta.
Delfiinit tutkivat laajoja merialueita -
etsiessään erämaiden tarjoamia rikkauksia.
Makrilliparvi on löytänyt krilliparven.
Nämä pienet äyriäiset syövät kelluvia mikroskooppisia kasveja.
Makrillit itse ovat delfiinien ruokaa.
Ne ajavat makrillit pintaa kohti,
lintujen ulottuville.
Ulappaliitäjiä.
Yleensä ilmaan nostavat siivet -
auttavat nyt sukeltamaan kuuden metrin syvyyteen.
Lintujen napatessa parven päällimmäiset,
delfiinit hyökkäävät alimmaisten kimppuun.
20 minuutin juhla-aterioinnin jälkeen -
sekä meren että ilman pedot -
ovat saaneet kyllikseen.
Elämän tasapaino planeetallamme -
tukeutuu tällaisiin yhteyksiin eri ympäristöjen välillä.
Vesi höyrystyy meren pinnalta -
muodostaen pilviä,
jotka vuorostaan vapauttavat makeaa vettä sateena.
Elämää tukevat sateet eivät ole tasainen ilmiö.
Tämä laaja suolapannu Afrikassa -
on ikivanhan järven jäännös.
Se on täysin vedetön ja tulikuuma.
Harva paikka on vihamielisempi elämää kohtaan.
Eläimet ovat luoneet sen läpi muutaman polun etsiessään turhaan vettä.
Silloin tällöin koko maisema muuttuu.
Valtava tulva kastelee suolapannun.
Tuntemattoman signaalin herättäminä -
flamingot saapuvat paikalle tuhansien kilometrien päästä.
Ne syövät levää,
joka on levännyt itiöinä pölyn seassa.
Ja mikä tärkeintä:
linnut ovat tulleet lisääntymään.
Täydelliset olosuhteet voivat osua kohdalle kerran vuosikymmenessä.
Linnut pesivät saarella kaukana rannasta.
Ne rakentavat munille korokkeet mudasta,
jolloin munat pysyvät hieman viileämpinä kuin maassa.
Saarta ympäröivä vesi on niin suolaista,
etteivät pedot uskaltaudu siihen,
joten pesät ovat turvassa.
30 päivää myöhemmin tuhannet poikaset alkavat kuoriutua.
Mutta polttavalta auringolta ei suojaa mikään.
Saarta ympäröinyt vesi -
on täysin kuivunut.
Viimeisenä kuoriutuneet joutuvat raakaan maailmaan.
Poikasten on löydettävä juomavettä jollain keinolla.
Ne eivät osaa vielä lentää, joten aikuiset ohjastavat niitä kävellen.
Niiden on käveltävä jopa 50 kilometriä.
Jotkut eivät pysy perässä.
Suola on kuivunut niiden jalkoihin.
Kaikesta huolimatta suurin osa poikasista -
pääsee veden ääreen päivien kävelyn jälkeen.
Pitkä matka päättyy,
mutta se on vasta ensimmäinen flamingojen haaste,
jonka epäsäännölliset sateet tuovat.
Jos sade on säännöllisempää,
elämä kukoistaa rikkaammin -
sekä määrissä että muodoissa.
Serengetin tasangoilla Itä-Afrikassa elää yli miljoona gnuta.
Laumat seuraavat kausisateita -
ja syövät niiden kastelemana kasvavaa ruohoa.
Joka vuosi kolmen viikon kuluessa -
naaraat synnyttävät yli 250 000 vasikkaa.
Tämä nuorukainen on vain muutaman päivän vanha.
Leikki vahvistaa sen jalkoja edessä olevaa matkaa varten.
Vasikan on pysyttävä lähellä emoa.
Ilman maitoa se menehtyy nälkään.
Laumat vaeltavat jatkuvasti -
seuraten sateita tasankojen läpi -
löytääkseen tuoretta ruokaa.
Lopulta ne saavuttavat metsäalueen.
Metsästäviä hyeenakoiria.
Gnuvasikat ovat niiden lempisaalista.
Koirat ovat nälkäisiä.
Vasikan on pysyttävä emon lähellä lauman suojissa.
Koirien kestävyys on huippuluokkaa,
mutta lauma puolustaa vasikkaa.
Vasikka on eristettävä.
Emo torjuu koirat suojellen vasikkaa.
Vasikka juoksee turvaan.
Se pääsee juuri ja juuri lauman suojaan.
Muuttoliikkeen tulevaisuus riippuu sateiden säännöllisyydestä,
mutta myös ruohomaiden olemassa olosta,
joiden läpi laumat kulkevat pitkiä matkojaan.
Metsät kasvavat runsaiden sateiden alueilla.
Tropiikin lämmössä -
ne tukevat verrattoman rikasta elämää.
Puolet maalla elävistä eläimistä elää näissä tasapainoisissa maailmoissa.
Monimuotoisuus on henkeäsalpaavaa.
Emme vieläkään täysin tunne kaikkia trooppisten metsien lajeja.
Niiden väliset suhteet ovat moninaisia ja monimutkaisia.
Kasvit tukeutuvat eläinten apuun kukkiensa pölytyksessä.
Nämä intiimit yhteydet -
ovat yhtä tärkeitä kuin suuret globaalit yhteydetkin.
Nämä ovat ansoja.
Ämpärimäiset kukat kuuluvat orkidealle.
Jokainen punainen ämpäri on täynnä ylhäältä pisaroivaa öljymäistä nestettä.
Urospuoliset Euglossini-mehiläiset tarvitsevat parfyymia naaraita varten,
ja orkideat tarjoavat sitä.
Mutta ämpäri on liukas,
ja neste, johon mehiläinen putosi, on tahmeaa.
Ainoa uloskäynti -
on kapea tunneli.
Tunneli on niin ahdas,
että kasvilla on tarpeeksi aikaa -
liimata siitepölysäkkejä mehiläisen selkään.
Mehiläinen vie orkidean siitepölyn toiseen kasviin.
Palkaksi se saa parfyymia,
jolla se voi hurmata naaraan, kunhan on toipunut koitoksesta.
Sademetsässä ei ole huomattavia vuodenaikoja.
Se tuottaa ruokaa ympäri vuoden eri muodoissa.
Ruokaa on niin paljon, että jotkin lintunaaraat -
kykenevät kasvattamaan poikaset yksin.
Se antaa uroksille aikaa hurmata lisää naaraita.
Tanssijat tekevät juuri niin.
Niitä on yli 50 lajia,
joista jokaisella on oma koreografia.
Manacus vitellinus aloittaa siistimällä tanssilattian.
Naaraan saapuessa uros aloittaa tanssinsa,
liitäen oksalta toiselle.
Naaras tarkkailee yksityiskohtia.
Viimein uros esittää bravuuriliikkeensä.
Voltti takaperin -
pyörähdyksellä.
Täydellistä.
Rubiinitanssijalla on hyvin erilainen esitys.
Se tavallaan liukuu.
Lisäksi se iskee siivillään.
Koreografia ei näytä toimivan.
Naaras sai tarpeekseen.
Sinitanssijalla on kaikista monimutkaisin koreografia.
Kolme nuorempaa tanssijaa tukevat johtavaa urosta.
Ne harjoittelevat lähes päivittäin.
Harjoitusten aikana nuori uros esittää naarasta.
Tahdin on oltava täydellinen.
Johtava uros on tyytyväinen.
Nyt ne voivat esittää tanssinsa naaraalle.
Tässä karusellissa jokainen uros pääsee eturiviin.
Johtava uros esittää viimeisen liikkeen.
Riittääkö tanssi?
Mikä on naaraan päätös?
Se on -
kyllä!
Hyvää ryhmätyötä.
Trooppiset metsät kattavat vain seitsemän prosenttia planeetasta.
Kaukana tropiikista viileiden ilmastojen maissa -
metsät ovat erilaisia.
Kaikista suurin on boreaalinen vyöhyke,
joka kattaa Pohjois-Amerikan ja Euraasian.
Se ei voi kasvaa talven otteessa.
Metsät ovat tärkeitä turvapaikkoja -
niille harvoille lajeille, jotka menestyvät täällä.
Talven lähestyessä -
pohjoisen tundran karibulauma -
suuntaa etelään etsimään ruokaa ja suojaa.
Täällä lämpötilat voivat pudota yli -40 celsiusasteen.
Metsä suojaa pahimmalta säältä.
Mutta karibut eivät matkaa yksin.
Susia.
Ne elävät metsässä vuoden ympäri.
Talvella ne erikoistuvat metsästämään karibuja.
Niiden on löydettävä tuoreimmat jäljet.
Ne liikkuvat nopeasti vältellen syvää lunta -
pysymällä karibujen tamppaamilla poluilla.
Susi on löytänyt tuoreen hajun.
Karibut ovat lähellä.
Lauma päättää levähtää jäätyneellä järvellä.
Avoimella järvellä ne näkevät lähestyvän vaaran.
Sudet saavat ne kiinni.
Ne koettelevat karibuja -
etsien heikkoja kohtia.
Avoimella järvellä -
karibut ovat susia nopeampia.
Niinpä sudet ajavat ne takaisin metsään.
Syvässä lumessa eteneminen on vaikeampaa ja hitaampaa.
Puustossa piilottelevat sudet pääsevät lähemmäs.
Metsästys alkaa.
Susien on päätettävä, minkä karibun ottavat kohteekseen -
ja mitä polkua käyttää.
Karibujen hajaantuessa -
johtava susi kääntyy väärään suuntaan.
Se on vakava virhe ja sudet lopettavat jahdin.
Kevään tullen karibut suuntaavat jälleen pohjoiseen -
jättäen sudet ja metsän taakseen.
Ne matkaavat 600 kilometriä vuorten läpi tundralle,
jossa kevätruoho kasvaa jälleen, ja karibut voivat synnyttää.
Nämä muuttoliikkeet eivät ole enää entisellään.
Lauma on menettänyt lähes 70 prosenttia määrästään -
20 vuoden aikana.
Niiden maailma ja meidän planeettamme muuttuu nopeasti.
Napa-alueilla -
sijaitsevat jäiset erämaat, etelä- ja pohjoisnapa.
Ne tuntuvat ehkä kaukaisilta,
mutta niiden tasapaino on elintärkeää planeetallemme.
Mutta vain 70 vuodessa ne ovat muuttuneet pelottavan nopeasti.
Napa-alueet lämpenevät muita alueita nopeammin.
Pohjoisnapa on jäätynyt meri,
ja meren jää, josta kaikki alueen elämä riippuu,
on katoamassa.
Jääkarhut metsästävät hylkeitä jäätyneellä merellä.
Mutta se maailma on sulamassa niiden alta.
Jää rikkoutuu vuosittain,
mutta nyt se tapahtuu aiemmin,
ja karhujen metsästysaika lyhenee.
Sillä on jo vakavia seurauksia.
Pennut ovat alipainoisia.
Se vähentää eloonjäämismahdollisuuksia.
Pentujen elinaikana -
pohjoisnapa voi olla kesäisin jäätön.
Merijää ei ole ainoa katoava asia.
Myös maalla oleva jää muuttuu nopeasti.
Tämä on Grönlanti,
laaja jääalue, jonka koko on viidennes Yhdysvalloista.
Jäätikön jää yhdessä merijään kanssa -
suojelee planeettaamme heijastamalla auringonsäteitä pois maan pinnalta -
estäen näin Maan ylikuumenemisen.
Mutta pohjoisnapa lämpenee dramaattisesti.
Store Glacierin reuna näyttää liikkumattomalta,
mutta jäätiköt voivat liikkua jopa 45 metriä päivässä.
Tämä osuus nousee 100 metrin korkeuteen,
ja jatkuu 400 metriä merenpinnan alle.
20 vuoden aikana Grönlanti on menettänyt jäätä,
ja vauhti sen kuin kiihtyy.
Nämä jäätikön päältä putoavat jääpalat -
ovat vasta suuren tapahtuman alkua.
Yli kilometrin pituinen jäätikön etuosa -
on hajoamassa.
400 metrin syvyydessä piilotteleva jää hyökkää ylöspäin.
Pilvenpiirtäjän kokoisen jäävuoren irtoaminen -
aiheuttaa massiivisen tulva-aallon.
20 minuutin aikana 75 miljoonaa tonnia jäätä irtoaa.
Jäätiköt ovat aina vapauttaneet jäätä mereen,
mutta vauhti on kiihtynyt kaksinkertaiseksi -
kymmenessä vuodessa.
Ympäri maailmaa jää vapauttaa makeaa vettä mereen -
nostaen merenpintaa, alentaen suolapitoisuutta ja häiriten merivirtoja.
Ilman Humboldtin merivirtaa Perun rannikko hiljenee.
Merilintujen spektaakkeli katoaa.
Ympäri planeettaa elintärkeät yhteydet ovat häiriintyneet.
Elämän tarvitsema tasapaino on katoamassa.
Mitä teemme 20 vuoden aikana,
määrittää Maan elämän tulevaisuuden.
Sarjamme tutkii planeettamme tärkeimpiä elinympäristöjä,
ja juhlistaa elämää, jota ne vielä tukevat.
Paljastamme, mitä meidän tulee vaalia,
mikäli haluamme varmistaa ihmiskunnan ja luonnon kukoistuksen.
Vieraile sivullamme ourplanet.com ja näe, kuinka voimme auttaa Maata.
Tekstitys: Minea Laakkonen