ORIGINALNA NETFLIX DOKUMENTARNA SERIJA
Prije samo 50 godina
napokon smo otputovali na Mjesec.
Prvi smo put pogledali svoj planet.
Otad se broj stanovnika na Zemlji i više nego udvostručio.
U ovoj ćemo seriji slaviti preostala prirodna čuda
i doznati što moramo sačuvati
kako bi ljudi i priroda napredovali.
Kad su ljudi sagradili prve naseobine,
prije oko 10 000 godina,
svijet oko njih,
na kopnu i u moru,
bio je prepun života.
Taj stabilan raj naraštajima je uzdržavao sve veće civilizacije.
Ali sad, u razdoblju od samo jednog života,
sve se promijenilo.
U zadnjih 50 godina
populacija biljnog i životinjskog svijeta u prosjeku se smanjila za 60 posto.
Prvi put u povijesti ljudskog roda
postojanost prirode više ne smijemo uzimati zdravo za gotovo.
Ali prirodni je svijet otporan.
Još postoje velika bogatstva.
A uz našu pomoć planet se može oporaviti.
Nikad nije bilo važnije shvatiti funkcioniranje prirode
i razumjeti kako joj pružiti pomoć.
JEDAN PLANET
Biljni i životinjski svijet i dalje buja u ogromnim količinama
na nekoliko dragocjenih mjesta.
Uz peruansku obalu u Južnoj Americi
morske se ptice okupljaju u milijunima.
Ovamo dolaze radi razmnožavanja.
Svakoga jutra ptice napuštaju kolonije
kako bi lovile ribu u jednom od najbogatijih mora na Zemlji.
To je zapanjujuća dnevna migracija
pet milijuna ptica.
Ogromna jata vranaca i bluna traže isto.
Inćune.
Blune bombardiraju plove.
Bjesomučnom hranjenju pridružuje se sve više ptica.
Ovdje ih se toliko okupilo
zbog snažne oceanske Humboldtove struje,
koja stiže s Antarktike
i donosi hranjive tvari iz oceanskih dubina.
Devedeset posto života u oceanima
nalazi se u plitkim vodama uz obalu.
Daleko od kopna
mora su većinom plave pustinje.
Ali čak i u tim dalekim vodama
može postojati neočekivana poveznica s kopnom.
Neke pustinje,
često stotinama kilometara od oceana,
osiguravaju sirovine za život.
Svake godine vjetrovi u nebo podižu dvije milijarde tona prašine.
Najmanje četvrtina na koncu padne u more,
donoseći hranjive tvari potrebne mikroskopskim organizmima
koji su temelj života u oceanu.
Dupini istražuju nepregledne, otvorene oceane
u potrazi za obiljem koje je stiglo iz dalekih pustinja.
Plova skuša otkrila je roj planktona.
Ti mali rakovi
hrane se plutajućim mikroskopskim biljkama u oceanima.
Sâme skuše hrana su dupinima.
Tjeraju skuše prema površini,
ravno prema pticama.
Ovo su zovoji.
Krila koja pticama obično služe za let,
sad ih odvode do dubine od šest metara.
Ptice ubiru s vrha plove.
A dupini napadaju odozdo.
Nakon 20 minuta gozbe,
grabežljivci iz mora i zraka
napunili su želudac.
Postojanost života na našem planetu
oslanja se na takve veze između različitih staništa.
Voda isparava s morske površine,
kondenzira se i tvori velike oblake.
Oni potom oslobađaju vodu u obliku kiše.
Ali ta kiša koja daje život nije ravnomjerno raspoređena po kopnu.
Ova ogromna slana pustinja u Africi
sve je što je preostalo od drevnog jezera.
Posve je isušena i vrela.
Samo je nekoliko mjesta na Zemlji negostoljubivije od nje.
Na nekoliko mjesta postoje tragovi životinja koje bezuspješno traže vodu.
No katkad se ovaj cijeli krajolik mijenja.
Snažan pljusak natapa slanu pustinju.
Potaknuta nekim nepoznatim signalom,
jata malih plamenaca stižu s udaljenosti od nekoliko tisuća kilometara.
Alge kojima se plamenci hrane
mirovale su u prašini kao spore.
Ali što je najvažnije,
ptice će se ovdje razmnožavati.
Savršeni uvjeti javljaju se možda samo jednom u deset godina.
Ptice se gnijezde na otoku daleko od obale.
Grade brežuljke od blata na koja liježu jaja
kako bi bila na malo hladnijem području od tla.
Voda oko otoka toliko je slana
da grabežljivci ne dolaze,
pa su gnijezda sigurna.
Nakon trideset dana počinje se izlijegati na tisuće ptića.
Ali ne mogu se skriti od vrelog sunca.
Voda koja je nekoć okruživala otok i štitila ih
sada je posve presušila.
Posljednji koji su se izlegli kreću u okrutan svijet.
Na ovaj ili onaj način, mladi ptići moraju naći slatku vodu za piće.
Još ne mogu letjeti, pa moraju hodati, a predvode ih odrasle jedinke.
Možda će morati prijeći 50 kilometara.
Neki ne mogu držati korak.
Sol im se stvrdnula oko nogu.
Većina ptića, unatoč svemu,
nakon višednevnog hodanja
ipak dođe do slatke vode.
To je kraj dugog putovanja.
Ali samo prvo od iskušenja koja će proći ovi plamenci
zbog neredovite kiše.
Da je kiša predvidljivija i sigurnija,
život bi više bujao,
kako u broju, tako i u raznolikosti.
U ravnici Serengeti u istočnoj Africi živi više od milijun gnuova.
Krda slijede sezonske kiše
i pasu mladu travu koja im se nađe na putu.
Svake godine u razdoblju od tri tjedna
ženke okote više od 250 000 mladunaca.
Ovaj je mladunac star samo nekoliko dana.
Igrom jača noge za dugačko putovanje koje ga čeka.
Mladunac mora ostati blizu majke.
Bez njezina bi mlijeka uginuo od gladi.
A krda su neprestano u pokretu.
Slijede kišu dok putuje preko ravnica
kako bi našli svježe bilje.
Na koncu dolaze do šumovitog područja.
Afrički divlji psi.
Mladunci gnuova omiljen su im plijen.
A psi su gladni.
Mladunac mora ostati uz majku, zaštićen unutar krda.
Psi su iznimno izdržljivi.
Ali mladunca brani krdo.
Oni moraju izdvojiti mladunca.
Majka blokira pse i štiti mladunca.
On bježi prema sigurnosti.
Uspijeva se vratiti u krdo.
Budućnost ove migracije ovisi o redovitosti kiše,
ali i o postojanju velikih otvorenih travnjaka
preko kojih krda neprestano putuju.
Na mjestima gdje obilno kiši cijele godine rastu šume.
A u toplim tropskim područjima
u njima buja nevjerojatna količina života.
Polovica svih vrsta kopnenih životinja
živi u ovim stabilnim područjima.
Njihova raznolikost oduzima dah.
Još nismo popisali
sve vrste koje žive u tropskim šumama.
Njihovi su odnosi višestruki i složeni.
Biljke često ovise o životinjama koje oprašuju njihove cvjetove.
A te male, intimne veze
jednako su važne kao i velike, globalne.
Ovo su zamke.
Cvjetovi oblikovani poput kante
koji pripadaju orhideji.
Svaka crvena kanta puna je masne tekućine koja kaplje odozgo.
Mužjak orhidejske pčele treba snažan miris kojim će zadiviti ženke.
A dobit će ga od orhideje.
Ali kanta je skliska.
A tekućina u koju je pčela pala vrlo je ljepljiva.
Može izaći
jedino kroz uzak tunel.
Dok izranja, pčela je čvrsto stisnuta.
Biljka ima dovoljno vremena
da na pčelinja leđa zalijepi peludne vrećice.
Pelud orhideje bit će odnesen na drugu biljku.
A pčela je nagrađena mirisom,
kojim će, nakon što vrati snagu,
zavoditi ženku.
U kišnoj šumi ne postoje određena godišnja doba.
Ona cijele godine nudi hranu u raznim oblicima.
Toliko je bogata da ženke nekih ptica
mogu odgajati mladunce posve same,
što omogućava mužjacima da neprestano privlače ženke.
Tako rade manakini.
Postoji više od 50 vrsta,
a svaka ima jedinstvenu, složenu plesnu točku.
Zlatnovrati manakin
počinje čišćenjem plesnog podija.
Ženka stiže i on započinje svoj nastup.
Skače s grančice na grančicu.
Ona provjerava svaku pojedinost.
Naposljetku on izvodi svoj prepoznatljiv pokret.
Salto unatrag...
S okretom.
Savršeno.
Bjelooki manakin ima posve drukčiju točku.
Pomalo je nalik klizanju.
Uz trzanje krilima.
Ali čini se da to ne funkcionira.
Nju to više ne zanima.
Najsloženiji nastup ima plavi manakin.
Glavnog mužjaka prate tri mlađa plesača.
Vježbaju zajedno gotovo svaki dan.
Tijekom proba
mladi mužjak obavijen paperjem služi kao zamjena za ženku.
Ples mora biti savršeno usklađen.
Glavni je mužjak zadovoljan.
I spremni su izvesti svoj ples pred ženkom.
U vrtlogu pokreta mužjaci se izmjenjuju u prvom redu.
Glavni mužjak izvodi završni pokret.
Jesu li dovoljno pokazali?
Što je odlučila?
To je...
Da!
Sjajan timski rad.
Tropske šume pokrivaju samo sedam posto kopnene površine na planetu.
Daleko od tropa, gdje je vrijeme ovisno o godišnjim dobima i hladnije,
potpuno su drukčije.
Najveća je među njima borealna šuma
koja se proteže preko Sjeverne Amerike i Euroazije.
Ona ne može rasti tijekom ledenog zimskog razdoblja.
Šume su ključno utočište
za relativno malo vrsta koje ovdje mogu preživjeti.
Zima se približava
i karibui koji pasu u otvorenoj tundri na sjeveru
kreću prema jugu u potrazi za hranom i skloništem.
Ovdje temperatura može pasti do 40 stupnjeva ispod ništice.
Šuma će pružiti određenu zaštitu od najgorih vremenskih uvjeta.
Ali karibui ne putuju sami.
Vukovi.
Žive u šumi cijelu godinu.
A zimi love samo karibue.
Moraju pronaći najsvježije tragove.
Brzo se kreću izbjegavajući dubok snijeg
i drže se tragova koje su ostavili karibui.
Ovaj je vuk naišao na svjež miris.
Karibui su blizu.
Krdo se odlučilo odmoriti na zaleđenom jezeru.
Na otvorenome će moći lakše primijetiti opasnost.
Vukovi su ih, naravno, sustigli.
Počinju testirati karibue.
Pokušavaju naći slabu točku.
Na otvorenom jezeru
karibui su brži od vukova.
Zato ih vukovi tjeraju natrag u šumu.
Ondje, u dubokom snijegu, napreduju mnogo teže i sporije.
Skriveni među drvećem, vukovi im se mogu lakše približiti.
Lov je započeo.
Čopor mora odlučiti kojeg će karibua loviti.
I kojim će putem poći.
Karibui su se raspršili.
A vodeći vuk skrenuo je u pogrešnom smjeru.
To je presudna pogreška i vukovi odustaju od lova.
Dolaskom proljeća karibui će ponovno krenuti prema sjeveru,
ostavljajući vukove i šumu iza sebe.
Prijeći će 600 kilometara i prelaziti planine da dođu do tundre,
gdje će proljetna trava ponovno klijati,
a oni će okotiti mlade.
Ali te su migracije samo sjena onoga što su nekoć bile.
Tijekom zadnjih 20 godina krdo je izgubilo gotovo 70 posto jedinki.
Njihov svijet i naš cijeli planet brzo se mijenjaju.
Na najudaljenijim polarnim područjima
nalaze se zaleđene divljine Antarktike i Arktika.
Iako se mnogima čini da su vrlo daleko,
stabilnost tih ledenih pustoši ključna je za sav život na Zemlji.
Ali u samo 70 godina situacija se zastrašujuće brzo promijenila.
Polarna područja zagrijavaju se brže nego ijedan drugi dio planeta.
Na sjeveru, Arktik je zaleđeni ocean.
A morski led o kojem ovisi sav život ovdje
sada nestaje.
Polarni medvjedi
stručnjaci su za lov na tuljane na zaleđenom oceanu.
Ali taj im se svijet sada doslovno topi pod nogama.
Morski led puca svake godine.
Ali sad se to događa ranije
i ograničeno razdoblje lova za medvjede postaje sve kraće.
Ovo već ima ogroman učinak.
Mladunci su pothranjeni.
A to im umanjuje izglede za preživljavanje.
Tijekom života ovih mladunaca
Arktik bi ljeti mogao uvelike biti bez morskog leda.
Ali ne nestaje samo morski led.
I led na kopnu brzo se mijenja.
Ovo je Grenland.
Golemo prostranstvo leda veliko kao petina SAD-a.
Ovi ledenjaci, zajedno s morskim ledom,
štite naš planet, odbijajući Sunčevo zračenje od površine
i tako sprječavaju pregrijavanje Zemlje.
Ali Arktik se dramatično zagrijava.
Rub ledenjaka Store možda djeluje nepomično,
ali ledenjaci se mogu micati do 45 metara na dan.
Na mjestu gdje dodiruje more uzdiže se 100 metara iznad vode,
a ispod površine seže do dubine od 400 metara.
U zadnjih 20 godina Grenland gubi led.
A gubitak se odvija sve brže.
Pad ogromnih komada leda s vrha ledenjaka
samo je početak
mnogo većeg događaja.
Dio prednjeg dijela ledenjaka koji je duži od kilometra
počinje se lomiti.
S dubine od 400 metara
skriveni led uzdiže se na površinu.
Odvajanje sante veličine nebodera
stvara ogroman plimni val.
U 20 minuta odvojilo se 75 milijuna tona leda.
Led s ledenjaka oduvijek pada u ocean.
Ali sada se to događa gotovo dvostruko brže
nego prije deset godina.
Širom svijeta led u more donosi goleme količine slatke vode,
podiže razinu mora, mijenja salinitet i narušava oceanske struje.
Bez Humboldtove struje obala Perua bila bi vrlo tiha.
Više ne bi bilo predstave morskih ptica.
Širom našeg planeta narušene su ključne poveznice.
Gubi se stabilnost na koju se oslanjamo i mi i sav život na Zemlji.
Ono što ćemo učiniti u idućih 20 godina
odredit će budućnost cjelokupnog života na Zemlji.
U ostalim nastavcima istražit ćemo najvažnija staništa na planetu
i slaviti život koji još ondje postoji.
Otkrit ćemo što moramo sačuvati
ako želimo osigurati budućnost u kojoj će ljudi i priroda napredovati.
Posjetite ourplanet.com
i doznajte kako naš planet može ponovno napredovati.
Prijevod titlova: Daria Šantel