A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Mindössze 50 évvel ezelőtt
a Holdra merészkedtünk.
Először tekintettünk vissza a saját bolygónkra.
Azóta az emberi népesség több mint a duplájára nőtt.
Ez a sorozat a természet fennmaradó csodáit ünnepli
és megmutatja, mit kell megőriznünk
hogy biztosítsuk az emberiség és a természet virágzását.
Amikor az emberek körülbelül 10 000 éve
megépítették első településeiket
az őket körülvevő világ
a szárazföld és a tenger
tele volt élettel.
Generációkon át ez az édenkert táplálta a növekvő civilizációnkat.
Most azonban egyetlen emberöltő alatt
mindez megváltozott.
Az elmúlt 50 évben
A vadon populációi átlagosan 60 százalékkal csökkentek.
Az emberi történelem során először
nem vehetjük biztosra a természet állandóságát.
De a természet világa képes az újrakezdésre.
Még mindig találni gazdag élőhelyeket
És a segítségünkkel a bolygó rendbe jöhet.
Még sosem volt ennyire fontos megértenünk, hogyan is működik a természet
és hogyan segíthetünk.
EGY BOLYGÓ
A vadvilág néhány értékes helyen még mindig
megdöbbentő számokkal gyarapodik
Dél-Amerikában, a perui partok mentén
milliós nagyságú tengeri madár kolóniák gyülekeznek.
szaporodni jönnek ide.
A madarak minden reggel elhagyják a kolóniát
hogy a Föld egyik leggazdagabb tengerében halásszanak.
Öt millió madár elképesztő vándorlása
zajlik le naponta.
A kárókatonák és szulák seregei mind egy dolgot keresnek.
Szardellát.
A szulák szőnyegbombázást végeznek a zátonyokon.
Egyre több madár csatlakozik a tülekedéshez.
Ez a hatalmas tömeg azért jött ide
mert az Antarktisz felől érkező
hatalmas Humboldt-áramlat
bőséges táplálékot hoz magával az óceán mélyéről.
Az óceán élőlényeinek 95 százaléka
a parthoz közeli sekély tengerekben található.
A parttól távol
a tengerek többnyire kék sivatagokra emlékeztetnek.
De még ezeket a távoli vizeket is gazdagíthatja
egy váratlan kapcsolat a szárazfölddel.
Néhány sivatag
akár több száz kilométerre az óceántól
nyersanyagot biztosít az élethez.
A szél évente két milliárd tonnányi port söpör fel az égbe.
Ennek legalább egynegyede előbb vagy utóbb a tengerbe jut.
És tápanyagot biztosít az óceáni élet alapját képző
mikroszkopikus organizmusoknak számára.
A delfinek a hatalmas, nyílt óceánt kutatják
a bőség után kutatva, amit talán a távoli sivatagok tápláltak.
Egy makrélaraj hemzsegő krillekre bukkant.
Ezek az apró rákfélék
az óceánban lebegő mikroszkopikus növényeken élnek.
Azonban a makrélák is táplálékul szolgálnak, mégpedig a delfineknek.
A felszín felé terelik a makrélákat
egyenesen a madarak területére.
Vészmadarak.
Az eddig levegőben használt szárnyak
most a víz alá vezetik a madarakat, akár hat méter mélyre.
Amíg a madarak a raj felső részéből csipegetnek
a delfinek alulról támadnak.
Húsz perc lakmározás után
a levegő és a tenger ragadozói
mind jóllaktak.
Az élet állandósága a bolygón
ehhez hasonló, élőhelyek közötti kapcsolatokon múlik.
A tenger felszínéről elpárolgó víz
kicsapódva óriási felhőket formál
Amelyek aztán esőként bocsátják ki a friss vizet.
Ám az életet adó esővíz nem egyenletesen oszlik el a szárazföldön.
Ez az afrikai sósivatag
Egy ősi tó maradványa.
Teljesen száraz, és tűzforró.
Kevés vidék ilyen ellenséges az élőlényekkel.
Néhány ösvény szeli át, amit víz után sikertelenül kutató állatok hagytak
Nagy ritkán azonban, az egész táj átalakul.
Óriási özönvíz árasztja el a sósivatagot.
Egy ismeretlen jel hatására
kis flamingók serege érkezik több ezer kilométerrel messzebbről.
A flamingók által fogyasztott alga
spóraként rejtőzött a porban.
De a madaraknak ennél is fontosabb
a szaporodás.
Tíz évente talán egyszer adódnak tökéletes körülmények.
A madarak a parttól messze, egy szigeten fészkelnek.
Dombocskákat építenek sárból, ez emeli meg a tojásokat
és így a hőmérséklet is jelentősen alacsonyabb, mint a talajon.
A szigetet körülvevő víz
annyira sós, hogy a ragadozók sosem merészkednének ide.
A fészkek tehát biztonságban vannak.
Harminc nap múlva fiókák ezrei kezdenek kikelni.
A perzselő nap elől viszont semmi nem nyújt menedéket.
A szigetet körülvevő víz, ami eddig védte őket
mostanra teljesen felszáradt.
Akik utoljára kelnek ki egy reménytelenül kegyetlen világba lépnek.
A növekvő fiókáknak valahogyan édesvizet kell találniuk az iváshoz.
Még nem tudnak repülni, ezért néhány felnőtt vezetésével sétálnak.
Lehetséges, hogy 50 kilométert kell megtenniük.
Nem mindenki tud lépést tartani.
A só megkeményedett a lábai körül.
A fiókák többsége, mindennek ellenére
a több napos menetelés után
végül eléri az édesvizet.
Egy hosszú út vége ez
de az esőzések rendszertelensége miatt csak az első próbatétel volt
amit a flamingóknak ki kell állniuk.
Ha az esőzések biztosabbak, és kiszámíthatóak
az élet létszámban és változatosságban
gazdagon virágozhat.
A nyugat-afrikai Serengeti pusztái több mint egymillió gnút látnak el.
A csordák az időszakos esőzéseket követik
és a nyomukban kicsírázó friss füvet legelik.
A nőstények minden évben három héten belül
több mint negyedmillió borjúnak adnak életet.
Ez az ifjonc még csak pár napos.
A játék megedzi a lábait az előttük álló hosszú útra.
A borjúnak az anyjához közel kell maradnia.
Az anyatej nélkül éhen halna.
A csordák pedig mindig úton vannak.
Követve a pusztán átsodródó esőket
hogy friss legelőket találjanak.
Végül elérik az erdős vidéket.
Vadkutyák.
A gnúborjú közkedvelt zsákmány
a kutyák pedig éhesek.
A borjúnak közel kell maradnia az anyjához, a csorda biztonságában.
A kutyák állóképessége elképesztő.
De a csorda megóvja a borjút.
Várniuk kell, amíg egyedül marad.
Az anya útjukat állja, és megmenti a borját.
aki most a biztonság felé fut.
Még éppen sikerült visszatérnie a csordához.
Az egész vándorlás jövője az esőzés rendszerességén múlik
illetve azon, hogy továbbra is fennmaradnak-e a nagy legelők
amiken keresztül a csordák végtelen útja vezet.
Ahol egész évben bőséges csapadék hullik, ott kinőnek az erdők.
a trópusi melegben pedig
páratlanul sokszínű élővilágnak adnak otthont.
Az összes szárazföldi állatfaj fele
ezekben az állandó erdőkben él.
a puszta változatosság is lélegzetelállító.
Még mindig nem tudtuk rendszerezni
a trópusi erdőkben élő összes fajt.
A köztük lévő kapcsolat összetett és sokféle.
A növények gyakran az állatokra hagyatkoznak, hogy beporozzák virágukat.
Ezek a bensőséges kapcsolatok
épp olyan fontosak, mint amelyek az egész bolygót érintik.
Ezek csapdák.
vödör alakú virágok
amelyeket egy orchidea növesztett.
a piros vödrök megtelnek egy fentről csöpögő olajos folyadékkal.
a hím orchideaméheknek finom parfümmel nyűgözik le a nőstényeket
ezt az orchideák biztosítják.
De a vödör csúszós.
A folyadék, amibe a méh esett pedig ragacsos.
Az egyetlen kiút
egy szűk alagúton át vezet.
Szorosan fogja a méhet, miközben kimászik.
ez elég időt ad a növénynek,
hogy pollenzacskókat ragasszon a hátára.
Az orchidea pollenje így átkerül egy másik növényre,
a méh jutalmul megkapja a parfümöt,
amivel elcsábíthat egy nőstényt
amint visszatért az ereje.
Az esőerdőkben nincsenek jellegzetes évszakok
valamilyen módon egész évben szolgál táplálékkal.
Annyira bőséges, hogy néhány nőstény madár
teljesen egyedül is fel tudja nevelni kicsinyeit.
Ezáltal a hímek minden idejüket nőstények csábításával tölthetik
ahogy a piprák is teszik.
Ötvennél is több faj létezik
és mindegyiknek megvan a maga gondosan kidolgozott tánca.
Az aranyvörös pipra
a táncparkett megtisztításával kezdi.
Megérkezett egy nőstény, ő pedig megkezdi a rutinját
egyik ágról a másikra röppen.
A nőstény minden részletet megfigyel.
Végül beveti a védjegyét,
a hátraszaltót
átfordulással.
Tökély.
A kárminsapkás pipra műsora nagyban eltér.
Egyfajta csúszkálás.
Szárnycsattogtatással.
De úgy néz ki, nem válik be.
A nőstény eleget látott.
A legösszetettebb rutint a díszes pipra fejlesztette ki.
A főszereplőt három fiatal háttértáncos támogatja.
Majdnem minden nap együtt gyakorolnak.
A próbák alatt
a nőstényt egy fiatal tollazatú hím helyettesíti.
A táncnak tökéletes szinkronban kell lennie.
ha a vezető elégedett,
készen állnak egy nőstény előtt is bemutatni a táncot.
A hímek körhintaszerű mozgással, sorban lépnek az előtérbe.
A főszereplő előadja a befejező mozdulatot.
Vajon elég jók voltak?
Hogy dönt a zsűri?
Úgy tűnik
tetszett neki!
Nagyszerű csapatmunka.
Bolygónknak csupán hét százalékát borítják trópusi erdők.
a trópusoktól távol, ahol az időjárás hűvösebb, és több évszak van
az erdő sokkal másabb.
Ezek közül a legnagyobb a tajga
ami Észak-Amerika és Eurázsia között terül el.
A tél fagyos szorításában nem tud növekedni.
Az erdők fontos menedékül szolgálnak
a viszonylag kevés fajnak, akik itt is képesek megélni.
Ahogy közeledik a tél
az északi tundrán legelő karibuk
délnek indulnak, hogy az erdőben keressenek élelmet, és menedéket.
A nyílt tundra hőmérséklete mínusz 40 Celsius-fok alá is eshet.
Az erdő valamennyi védelmet nyújt majd a legnagyobb hideg ellen.
A karibuk azonban nem utaznak egyedül.
Farkasok.
Egész évben az erdőben laknak.
Télen pedig a karibu vadászatra specializálódnak.
A legfrissebb nyomokat kell megtalálniuk.
Gyorsan tudnak mozogni, mert elkerülik a mély havat.
A karibuk által letaposott ösvényeken maradnak.
Ez a farkas friss szagot fogott.
Biztosan közel vannak.
A csorda úgy dönt, megállnak pihenni egy befagyott tavon.
A nyílt terepen észre tudják venni, ha közeleg a veszély.
A farkasok hamarosan fel is zárkóznak.
Vizsgálni kezdik a szarvasokat
gyengeség után kutatva.
A nyílt tavon
szarvasok gyorsabban futnak, mint a farkasok.
Ezért a farkasok visszakergetik őket az erdőbe.
Itt, a mély hóban sokkal nehezebben és lassabban haladnak.
A fák között elrejtőzve pedig a farkasok is közelebb kerülnek.
Kezdetét veszi a vadászat.
A falkának ki kell választania egy célpontot
és egy útvonalat.
Ahogy a karibuk szétszóródnak
a farkasok vezére rossz irányba kanyarodik.
Ez kritikus hiba volt, ezért a farkasok feladják.
A tavasz közeledtével a karibuk ismét északra indulnak
maguk mögött hagyva a farkasokat, és az erdőt.
Átkelnek a hegyeken, és 600 kilométert utaznak, hogy elérjék a tundrát.
Ahol friss tavaszi fű nő, és ahol megszülhetik
kicsinyeiket.
Ezek a vándorlások azonban eltörpülnek az egykoriakhoz képest.
A csorda létszáma közel 70 százalékkal csökkent
az elmúlt 20 évben.
Az ő világuk, akár csak az egész bolygó, gyorsan változik.
A legszélsőségesebb sarkkörökön
fekszik az Antarktisz és az Arktisz vadvilága.
Habár sokunknak távolinak tűnhetnek
a jeges pusztaságok fennmaradása kulcs fontosságú az egész bolygó számára.
Azonban alig 70 év alatt, rémisztő iramban változtak meg a dolgok.
A sarkköri területek gyorsabban melegszenek, mint a bolygó bármely része.
Az Északi sarkkör egy fagyott óceán
és a tengeri jég, amitől minden élet függ
eltűnőben van.
A jegesmedvék szakterülete
a fókák vadászata a fagyott óceánban.
De a világuk most szó szerint elolvad a lábuk alatt.
A tengeri jég minden évben feltöredezik
de ez idén korábban következett be.
A medvék vadászidénye pedig emiatt lerövidül.
Ennek hatása máris drasztikus.
A bocsok alultápláltan nőnek fel
ami csökkenti a túlélési esélyeiket.
Ezek a bocsok még megérhetik
hogy az Északi-sarkon teljesen elfogy a tengeri jég.
Nem a tengeri jég az egyetlen, ami eltűnik.
A szárazföldi jeges területek szintén gyorsan változnak.
Ez Grönland.
Egy óriási jeges táj, ami az Egyesül Államok ötödének felel meg.
A gleccserek jege és a tengeri jég
együttesen verik vissza a napsugárzást, ezáltal védik a bolygónkat
és megelőzik annak túlmelegedését.
Azonban az Északi-sark drámaian melegszik.
A Store gleccser szélső pereme talán mozdulatlannak tűnhet
de a gleccserek akár napi 45 métert is mozoghatnak.
Ez a gleccser 100 méterrel a vízszint fölé tornyosul
és további 400 méterrel nyúlik lefelé
a felszín alá.
Az elmúlt 20 év során Grönlandon csökkent a jég mennyisége
az olvadás tempója pedig egyre gyorsul.
A gleccser tetejéről lehulló masszív jégsziklák
csupán egy sokkal nagyobb
esemény kezdetét jelentik.
Egy egy kilométeres nyúlvány a gleccser elején
elkezdett leválni.
Négyszáz méteres mélységből
a rejtett jég felfelé emelkedik.
A felhőkarcoló méretű levált jéghegy
kolosszális szökőárat hoz létre.
Húsz percen belül 75 millió tonnányi jég válik le.
A gleccserek mindig is engedtek jeget az óceánba
de ez most közel kétszer olyan gyorsan történik
mint tíz évvel ezelőtt.
A jég világszerte hatalmas mennyiségű vizet táplál a tengerekbe.
Ez megzavarja a tenger sótartalmát és az áramlatokat, illetve emeli a vízszintet.
A Humboldt-áramlat nélkül Peru partjai teljesen elcsendesednének.
A bámulatos tengeri madarak nem lennének többé.
A bolygó minden táján létfontosságú kapcsolatok szakadnak meg.
Az állandóság, amire mi, és minden élőlény hagyatkozunk, elvész.
Hogy mit teszünk a következő 20 évben
az fogja eldönteni a földi élet egészének sorsát.
A sorozat ezután a bolygó legfontosabb élőhelyeit fedezi fel
és az általuk ellátott életet ünnepli.
Bemutatjuk, mit kell megőriznünk
hogy biztosítsuk az emberek és a természet virágzását.
OURPLANET.COM TERMÉSZETVÉDELMI VILÁGALAP
A feliratot fordította: Bozó Ádám