EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Det är bara 50 år sedan
vi äntligen vågade åka till månen.
För allra första gången, såg vi vår planet på avstånd.
Sedan dess har världens befolkning mer än fördubblats.
Den här serien kommer att hylla de av naturens under som finns kvar
och visa det vi måste bevara
för att försäkra oss om ett gott liv för människor och djur.
När människor började bosätta sig
för 10 000 år sedan
var världen omkring dem, på land och i hav,
full av liv.
I många generationer har detta stabila paradis närt våra växande civilisationer.
Men under blott en mänsklig livstid,
har allt förändrats.
De senaste 50 åren
har vilda djurpopulationer minskat med i genomsnitt 60 procent.
För första gången i människans historia
kan naturens stabilitet inte längre tas för given.
Men naturen kan återhämta sig.
Stora rikedomar består.
Och med vår hjälp kan planeten bli återställd.
Det har aldrig varit viktigare att förstå hur naturen fungerar
och hur man kan hjälpa den.
EN PLANET
Djurlivet frodas fortfarande i häpnadsväckande omfattning
på ett fåtal värdefulla platser.
Längs Perus kustlinje
samlas miljontals sjöfåglar.
De kommer hit för att föröka sig.
Varje morgon lämnar fåglarna sina kolonier
för att fiska i ett av världens fiskrikaste hav.
Det är en häpnadsväckande förflyttning av fem miljoner fåglar.
Enorma flockar av skarvar och sulor är alla ute efter samma sak.
Ansjovis.
Sulorna är som en bombmatta över stimmet.
Allt fler fåglar dyker in i matjakten.
Alla i denna enorma samling är här
tack vare den kraftfulla havsströmmen Humboldt
som sveper upp här från Antarktis
och för med sig näringsämnen från havets djup.
90 procent av livet i haven
finns i grunt vatten nära kusterna.
Långt från land,
är haven, för det mesta, en blå öken.
Men även dessa vattenmassor kan få liv
av en oväntad koppling till land.
Vissa öknar
som ofta ligger hundratals kilometer ifrån havet,
bidrar med råmaterialet till liv.
Varje år sveper vindar upp två miljarder ton damm i skyn.
Åtminstone en fjärdedel av det faller så småningom i havet
och ger näring till mikroskopiska organismer
som är grunden för livet i haven.
Delfiner söker igenom haven
efter de rikedomar som avlägsna öknar kan ha berikat.
Ett makrillstim har funnit ett stim med krill,
de små kräftdjuren
som lever på havens mikroskopiska plankton.
Men makrillarna blir i sin tur mat åt delfinerna.
De driver makrillen mot ytan
och inom räckhåll för fåglarna.
Liror.
Vingarna som vanligen bär dem i luften
hjälper dem nu till sex meters djup.
Medans fåglarna tar fisk från stimmets ovansida
attackerar delfinerna undersidan.
Efter 20 minuters festande
har rovdjuren från havet och skyn
mättat sina magar.
Stabiliteten hos livet på vår planet
hänger på sådana samband mellan olika livsmiljöer.
Vatten dunstar från haven,
kondenseras och bildar stora moln
och dessa släpper ifrån sig sötvatten som regn.
Men dessa livgivande regn sprids inte jämnt över landet.
Denna vidsträckta saltöken i Afrika
är allt som finns kvar av en urgammal sjö.
Här finns inget vatten och det är hett som i en ugn.
Det är få ställen som är svårare att leva på.
Ett fåtal stigar korsar den, gjorda av djur i lönlös jakt på vatten.
Men vid väldigt sällsynta tillfällen förvandlas det här landskapet.
Ett enormt skyfall dränker saltöknen.
På en okänd signal anländer
flamingoflockar från ställen tusentals kilometer härifrån.
Algerna som flamingorna lever på har vilat som sporer i sanden.
Men framförallt är fåglarna här för att para sig.
De perfekta förhållandena uppstår kanske bara en gång per decennium.
Fåglarna bygger sina bon på en ö långt ifrån land.
De bygger högar av lera som håller deras ägg ovan mark
där det är något svalare.
Vattnet som omger ön
är så salt att rovdjur inte vågar sig dit
så deras bon är säkra.
Trettio dagar senare börjar tusentals ungar kläckas.
Men det finns inget skydd från den brännande solen.
Vattnet som tidigare omgav ön och skyddade dem
har nu torkat bort.
De sista som kläcks kommer till en fruktansvärt hård värld.
På något sätt måste ungarna hitta vatten att dricka.
De kan inte flyga ännu så de går, guidade av några vuxna fåglar.
De kan behöva gå 50 kilometer.
Några klarar inte tempot.
Saltet fastnar runt deras ben.
De flesta fågelungarna klarar trots allt
efter flera dagar att nå sötvatten.
Det är slutet på en lång resa,
men bara den första av prövningarna som dessa flamingor kommer att utsättas för
på grund av de oregelbundna regnen.
Om regnen faller mer regelbundet
kan livet frodas
både i antal och mångsidighet.
I Serengeti i Östafrika lever över en miljon gnuer.
Hjordarna följer regnsäsongerna
och betar av det färska gräset.
Under tre veckor varje år
föds mer än en kvarts miljon kalvar.
Den här kalven är bara några dagar gammal.
Lekarna stärker dess ben inför den långa vandringen som väntar.
Kalven måste hålla sig nära sin mamma.
Utan hennes mjölk skulle den svälta.
Och hjordarna vandrar hela tiden,
och följer regnen
för att hitta färskt bete.
Så småningom når de skogsområden.
Vildhundar.
Gnukalvar är ett favoritbyte.
Och hundarna är hungriga.
Kalven måste vara nära sin mamma, skyddas av flocken.
Hundarna har en otrolig uthållighet
men kalven försvaras av flocken.
De måste skilja kalven från flocken.
Honan blockerar hundarna och skyddar sin kalv.
Den springer mot säkerheten.
Och klarar precis att ta sig tillbaka till flocken.
De här vandringarna är beroende av regelbundna regn
men även att savannerna finns kvar
där hjordarna gör sina långa vandringar.
På platser där regn faller i stora mängder under hela året, växer skogen
och i de varma tropikerna,
skapar de ett oöverträffat rikt liv.
Hälften av alla arter som lever på land
finns i dessa stabila världar.
Mångfalden är häpnadsväckande.
Vi har ännu inte katalogiserat
alla arter som lever i de tropiska regnskogarna.
Relationerna dem emellan är talrika och komplexa.
Växter är ofta beroende av att fåglar pollinerar deras blommor
och dessa intima kopplingar
är precis lika viktiga som de stora globala.
Det här är fällor.
Blommor formade som hinkar sitter på en orkidé.
Varje röd hink är fylld med en oljig vätska.
Hanbiet behöver en stark doft för att imponera på honorna
och det bjuder orkidén på.
Men hinken är hal
och vätskan som biet trillar i är kladdig.
Enda vägen ut är
genom en smal tunnel.
Under biets väg genom den trånga passagen
kan blomman fästa säckar med pollen på biets rygg.
Så förs orkidéns pollen till en annan planta och
biet belönas med en doft som det, när det återhämtat sig,
kan locka honorna med.
Det finns inga tydliga säsonger i en regnskog.
Den producerar mat i någon form året runt.
Det finns så mycket mat att honorna i vissa fågelarter
kan föda upp sina ungar på egen hand
och hanarna kan ägna all sin tid åt att locka till sig nya honor,
som manakinerna gör.
Det finns mer än 50 arter,
och varje art har sin egen väl genomarbetade dans.
Den gulkragade manakinen börjar med att städa dansgolvet.
En hona anländer och han börjar med sin rutin,
och flyger från gren till gren.
Hon kollar in varje detalj.
Som avslutning gör han sin specialare.
Bakåtvolt...
med skruv.
Perfekt.
Den rödhättade manakinen har ett mycket annorlunda nummer.
Ett slags hasande.
Med vingklipp.
Men det verkar inte fungera.
Hon har sett tillräckligt.
Den mest invecklade dansen står den blå manakinen för.
Huvudrollen stöttas av tre yngre dansare.
De tränar tillsammans nästan varje dag.
Under repetitionerna
får en ung hane vara stand-in för honan.
Dansen måste vara perfekt synkroniserad.
När huvudrollsinnehavaren är nöjd
är det dags att visa dansen för en hona.
I en ringdans turas hanarna om att vara längst fram.
Huvudrollen gör sitt sista trick.
Har de gjort tillräckligt?
Vad blir hennes beslut?
Det...
blir ett ja!
En fantastisk laginsats.
De tropiska skogarna täcker endast 7 procent av jordens landyta.
Utanför tropikerna, där vädret har säsonger och är svalare
är skogarna väldigt annorlunda.
Den största av alla är tajgan
som sträcker sig från Nordamerika till norra Eurasien.
Den kan inte växa under den kalla vintern.
Skogarna är en viktig tillflyktsort
för det fåtal arter som lyckas överleva här.
När vintern närmar sig
tar sig renar som betat på tundran i norr
söderut mot skogarna för att söka föda och skydd.
Här ute kan temperaturerna falla under 40 minusgrader.
Skogen kommer att ge lite skydd mot det värsta av vädret.
Men nu färdas inte renarna ensamma.
Vargar.
De lever i skogen året runt.
Och på vintern riktar de in sig på att jaga ren.
De måste hitta de färskaste spåren.
De rör sig snabbt genom att undvika den djupa snön
och håller sig till stigarna som renarna har trampat upp.
Den här vargen har fått ett spår.
Renarna måste vara nära.
Flocken har stannat för att vila på en frusen sjö.
På öppen mark kan de upptäcka fara som närmar sig.
Och vargarna hinner upp dem.
De söker efter en svaghet i flocken.
Ute på sjön kan renarna springa ifrån vargarna,
så vargarna driver dem tillbaka in i skogen.
Här i den djupa snön är det svårare att ta sig fram
och i skydd av träden kan vargarna ta sig närmare.
Jakten har börjat.
Vargflocken måste bestämma sig för vilken ren de ska jaga
och vilken stig de ska följa.
När renarna sprider ut sig
tar ledarvargen fel väg.
Det är ett avgörande misstag, och vargarna ger upp jakten.
När våren kommer vandrar renarna norrut igen
och lämnar vargarna och skogen.
De kommer att vandra 600 kilometer och ta sig över berg för att nå tundran
där vårgräset spirar
och de kan föda sina kalvar.
Men de här vandringarna är bara en spillra av vad de varit.
Flocken har minskat med nära 70 procent
de senaste 20 åren.
Deras värld och hela vår planet förändras nu i snabb takt.
På jordens poler
finns de frusna vildmarkerna Antarktis och Arktis.
De kan kännas avlägsna för många av oss
men dessa istäckta ödemarker spelar en avgörande roll
för allt liv på planeten.
Men på endast 70 år har saker förändrats i en skrämmande hög takt.
Polarregionerna värms upp snabbare än någon annan plats på planeten.
Arktis i norr är ett fruset hav,
och isen, som allt liv här är beroende av,
håller på att försvinna.
Isbjörnarna har specialiserat sig på att jaga sälar ute på isen.
Men den världen tinar nu bort under deras fötter.
Havsisen öppnar sig varje år,
men nu händer det tidigare
och björnarnas begränsade jaktsäsong blir ännu kortare.
Det har redan fått stora konsekvenser.
Ungarna väger för lite
vilket minskar deras chanser att överleva.
Inom dessa ungars livstid
kan havsisen i stort sett vara borta i Arktis under sommaren.
Det är inte bara havsisen som försvinner.
Isen på land förändras också i snabb takt.
Det här är Grönland,
ett vidsträckt istäcke stort som en femtedel av USA.
Glaciärisen och havsisen
skyddar vår planet genom att reflektera solstrålningen
och förhindra att jorden överhettas.
Men Arktis blir varmare i snabb takt.
Den yttersta kanten på Store-glaciären kan verka orörlig,
men glaciärer kan röra sig upp till 45 meter på en dag.
Där den möter havet tronar den 100 meter över vattenytan,
och sträcker sig 400 meter
under ytan.
De senaste 20 åren har isen på Grönland minskat
och det går allt snabbare.
Dessa enorma isblock som faller från glaciärens topp
är bara början på en mycket större händelse.
En del av glaciären, över en kilometer lång,
har börjat bryta sig loss.
Från 400 meter under ytan pressas isen uppåt.
När ett isberg stort som en skyskrapa bryts av
skapas en jättelik våg.
På 20 minuter har 75 miljoner ton is lossnat.
Glaciärer har alltid kalvat is i havet
men nu sker det nästan dubbelt så ofta jämfört
med tio år sedan.
Jorden runt ökar smältande is mängden sötvatten i haven,
höjer havsnivåer, ändrar salthalten och stör havsströmmarna.
Utan Humboldtströmmen skulle Perus kust att tystna.
Inga sjöfåglar skulle fiska där längre.
Över hela planeten störs livsviktiga samband.
Stabiliteten som vi och allt annat liv är beroende av börjar försvinna.
Vad vi gör de närmaste 20 åren
kommer att vara avgörande för allt liv på jorden.
Den här serien kommer att utforska planetens viktigaste livsmiljöer
och hylla livet som de möjliggör.
Vi kommer att visa det som måste bevaras
om vi ska försäkra oss om ett gott liv i framtiden för människor och natur.
Läs mer på ourplanet.com om hur planeten kan återhämta sig.