PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Teprve před 50 lety
jsme se konečně vydali na Měsíc.
Vůbec poprvé jsme spatřili svou vlastní planetu.
Od té doby se počet lidí víc než zdvojnásobil.
Tento seriál oslavuje zbývající přírodní zázraky
a odhaluje, co musíme zachovat,
aby lidé a příroda prosperovali.
Pro většinu z nás mohou být polární regiony naší planety mimo dosah,
ale i tak je ovlivňujeme.
Neúmyslně tyto zmrzlé světy měníme
a tyto změny neovlivní jen póly,
ale celou planetu.
LEDOVÉ SVĚTY
Antarktida.
Jižní cíp naší planety a nejchladnější místo na Zemi.
Už 30 milionů let je zamrzlá.
V samotném středu je vrstva ledu čtyři kilometry silná.
Pod ní jsou pohřbená celá pohoří.
Je zde takový chlad, že každou zimu
tu zamrzne 19 milionů čtverečních kilometrů oceánu.
Ledová čepice se víc než dvojnásobně zvětší.
Ale na jaře se díky tání mořského ledu
na břehy tohoto kontinentu znovu navrátí život.
Poloostrov táhnoucí se na sever k Jižní Americe
se ze sevření zimy vymaní jako první.
S táním ledu
se vrací život.
V této části je větší rozmanitost živočichů
než kdekoli jinde v Antarktidě.
Tučňáci oslí tráví většinu života v moři,
ale teď na jaře se musí dostat na břeh, aby mohli mít mladé.
Ve vodě jsou ze všech tučňáků nejrychlejší,
ale na souši má jejich život pomalejší tempo.
Aby se dostali ke svým hnízdištím, musí se vyškrábat do kopce.
Tučňáci se nikdy nevzdávají.
Cesty, po kterých jdou, jsou vyšlapané tisícovkami krůčků.
Vedou k tomu nejvzácnějšímu v Antarktidě.
K holé skále.
Méně než jedno procento Antarktidy je bez ledu
a jedině na těchto kamenných plochách mohou tučňáci oslí naklást svá vejce.
Už se sem pachtí 30 minut,
ale je téměř na vrcholu, kde na něj čeká jeho družka.
Věnuje jí kámen.
Dárek, který vylepší hnízdo a získá mu její náklonnost.
Vrátil se právě včas.
Musí nakrmit další hladový krk.
Tučňáci oslí byli v této části Antarktidy vzácní,
ale s rostoucími teplotami se nyní jejich počty zvyšují.
Mořský led může vypadat monotónně a bez života,
ale pod ním je jiný svět.
Jak se led rozpouští, proniká pod vodu světlo.
Řasy, uvězněné celou zimu v ledu, začnou bujet.
Tento svět vzhůru nohama
je polárním ekvivalentem velkých travnatých plání.
Led je zeminou, ze které roste vegetace.
Za chvíli přicválají stáda pasoucí se zvěře.
Krunýřovka krillová.
V antarktických vodách se jich hemží biliony.
Chráněny ledem nad sebou se na sluníčku pasou řasami.
Ale dobré časy nevydrží dlouho.
Jakmile se rozpustí všechen led, krunýřovka přijde o svou ochranu
a objeví se predátoři.
Tučňáci sice přišli o schopnost létat,
ale jako spousta ptáků, i oni utvářejí hejna.
Čím déle jsou ponořeni, tím déle jim trvá popadnout dech.
Čechrání peří zadržuje vzduch, a díky tomu jsou jejich těla aerodynamičtější.
Poslední nádech...
a celá skupina se najednou ponoří.
Tučňáci oslí následují krunýřovky až do hloubky 200 metrů.
Co chytí hejno během jednoho potopení,
to zhltne obr jedním soustem.
Keporkaci cestovali
z tropů přes osm tisíc kilometrů.
Tento se chce najíst sám.
Tato technika, něco mezi výskokem a útokem,
funguje pouze, když jsou krunýřovky blízko u hladiny.
Jakmile je kerpokaků víc, začnou pracovat v týmech.
Když vyskočí dohromady,
zbytky z jedné obří tlamy nepřijdou nazmar, protože je zachytí další.
Někteří keporkaci pravidelně pracují ještě koordinovanějším způsobem.
To když se krunýřovky ponoří do větší hloubky.
Jakmile zaujmou pozici, vypustí z nozder vzduch.
Spojenými silami vytvoří okolo svojí kořisti bublinovou síť.
Jak se spirálovitá síť utahuje, krunýřovky to žene blíž k sobě,
načež keporkaci vyskočí a sesbírají je.
Téměř všichni keporkaci na jižní hemisféře
se připlavou do Antarktidy nasytit krunýřovkami.
Od zákazu komerčního rybolovu se jejich počty dramaticky zvedly,
avšak zdroje jejich obživy jsou nyní v ohrožení.
Za posledních 50 let
kvůli vyšším teplotám a mizejícímu mořskému ledu
kleslo množství krunýřovek v Jižním oceánu
na méně než polovinu.
Další mořští lovci zde hledají větší kořist než krunýřovku.
Největší predátor Antarktidy.
Kosatka dravá. Velryba zabiják.
Více než polovina kosatek na světě brázdí tato polární moře.
Tato konkrétní skupinka se specializuje na lov tučňáků.
Přechází do plíživého režimu.
Loví bez jakéhokoli zvuku, aby je jejich kořist nezaslechla.
Tučňák dokáže přechytračit jednotlivou kosatku,
ale ne celou skupinu.
Tento hon může působit krutě,
ale díky němu se předávají důležité dovednosti z generace na generaci.
Od kosatek po krunýřovky,
veškerý zdejší život nakonec závisí na antarktickém mořském ledu.
Moře obklopující Antarktidu jsou ta nejbouřlivější na naší planetě.
Tyto zvířené vody vytahují živiny z hlubin
a tvoří rozsáhlé, bohaté rybolovné oblasti pro nomády jako je albatros stěhovavý.
Pod vlnami odplouvají z Antarktidy proudy,
které přenášejí živiny napříč planetou a zúrodňují oceány.
Pomáhají také regulovat globální teploty.
Ostrov Jižní Georgie.
Je dostatečně na severu,
aby byl i uprostřed zimy mimo dosah mořského ledu.
Spousta zvířat tady žije celý rok.
Mládě albatrosa stěhovavého sedí celou zimu ve hnízdě
a je zcela závislé na svých rodičích a jejich návratech s jídlem.
Na další jídlo si musí počkat několik dní, nebo i několik týdnů,
ale aspoň nečeká samo.
Mláďata musí během prvního roku vyrůst,
aby mohly poprvé vzlétnout.
Poté tráví několik let na moři, než se vrátí zpátky na souš.
Přistávat s křídly s rozpětím tři metrů, to chce trochu praxe.
Albatrosi nemají zpětný tah.
Toto ptáčátko je jejím prvním.
Už šest měsíců ho vychovává a čeká ji dalších šest.
Její mládě je menší, než by mělo být,
což svědčí o tom, že se její druh už dlouho nevrátil s jídlem.
Dost možná se jako jeden z mnoha zamotal
do dlouhých rybářských sítí a zahynul.
Jižní Georgie je ideálním místem pro výchovu albatrosích mláďat,
ale protože se sem vrací méně dospělých hnízdit,
v posledních letech se jejich populace snížila o 40 procent.
Prozatím je ptáče ve svém hnízdě v bezpečí.
Nejsou zde žádní pozemní predátoři.
Ale to samé se nedá říct o mořích obklopujících Jižní Georgii.
V těchto ledových vodách se daří chaluhám.
Perfektní místo na přepadení ze zálohy.
Tuleni leopardí zde přezimují, aby unikli zamrzlému Jižnímu oceánu.
Nyní se už měli vrátit na jih,
ale letos zůstali déle.
Svůj odchod oddálili z velmi dobrého důvodu.
Jsou zde tučňáci patagonští.
Každý představuje vydatný pokrm,
když je chytí.
Tučňáci se vrací nakrmit svá ptáčata. Musí tak těmito zrádnými vodami proplout.
Málokdy takto skáčou.
Spotřebují tím více energie, ale jsou rychlejší než pod vodou.
Je těžké vybrat si pohybující se cíl ve vyděšeném davu.
Ale pokud se někdo opozdí, šance se změní.
Zuby ostré jako břitva proti bodavému zobáku.
Remíza.
Oba jsou po honičce vyčerpaní.
Lovec se rozhodne, že jídlo za souboj nestojí.
Tučňák unikl pouze o vlásek,
ale na cestě zpátky k mláděti to byla jen první překážka.
Nebude to procházka růžovou zahradou.
Tučňáci naštěstí nejsou na jejich jídelníčku.
I tak je ale lepší nechat spící obry na pokoji.
Samice rypouše nejsou nadšené, když je někdo vyruší z jejich podřimování.
Ale větší pozor si musí dávat na samce vážící čtyři tuny.
Bojují o přístup k samicím.
Za každou cenu se musí vyhnout zalehnutí rozzlobeným tlusťochem.
Úniková cesta.
Čas prchnout.
Konečně se dostal k mláďatům.
Teď přichází poslední výzva.
Najít mezi půl milionem ptáčat to svoje.
Volá ho.
A naslouchá, jestli zaslechne povědomou odpověď.
Může být o dva či tři kilometry dál,
na konci kolonie.
Ale to je problém s ptáčaty. Nikdy nejsou tam, kde jste je nechali.
V tomhle randálu dokáží kupodivu
rodič s dítětem rozpoznat volání toho druhého.
Co vše musí rodiče absolvovat, aby doručili jídlo.
Kdyby jen tušili.
Přes svou malou rozlohu
uživí Jižní Georgie mimořádné množství zvířat.
Všichni tito tvorové nakonec závisí na krunýřovkách,
žijících pod mořským ledem u Antarktického poloostrova.
S tím, jak led mizí,
je budoucnost Jižní Georgie velmi nejistá.
Na opačné straně planety, na severu,
pociťují následky změny klimatu ještě mnohem intenzivněji.
Arktida není kontinent obklopený mořem,
ale zamrzlý oceán obklopený souší.
Na jaře zde má ledová pokrývka stále maximální rozlohu.
Rozsáhlá oblast, která je stálým lovištěm největšího suchozemského masožravce.
Samec ledního medvěda hledá svoje další jídlo
na zmrzlých špicberských fjordech v severní části Arktidy.
Hledá tuleně, kteří tvoří většinu jeho jídelníčku.
Než led rozmrzne a loviště zmizí,
musí spořádat dvě třetiny jídla, které potřebuje na celý rok.
Matka tuleně kroužkovaného neměla jinou možnost než ho zanechat na povrchu.
Dříve by si vybudovala noru uvnitř ledovcového hřebenu,
ale protože nyní moře zamrzá tak pozdě, led je placatý,
tudíž musela zanechat svoje mládě napospas osudu.
Tyto změny ledové pokrývky možná teď medvědům prospívají,
ale z dlouhodobého hlediska
bude následovat kolaps jejich nejdůležitější kořisti.
Tento nový, placatější led komplikuje život i medvědům.
Nemají se kde schovat, aby se mohli připlížit k tuleňovi.
A pro matku s mládětem za zády není snadné být nenápadná.
Medvídě si neuvědomuje, jak důležitá je opatrnost,
když se přibližuje k tuleni.
S menším počtem tuleňů v norách
je učení se této bušící techniky, kdysi tak užitečné,
nyní téměř bezvýznamné.
Ale aspoň zjistil, jak vypadá tuleni díra.
Jeho matka ví, že zatažená obloha přeje lovu.
On zase ví, kdy matka nežertuje.
Dospělí tuleni jsou mnohem lepším pokrmem.
Medvídě opatrně kráčí v jejich šlépějích
a dává si pozor, aby jí nepokazilo plán.
Nesmí udělat ani jeden přešlap.
Musí se pohybovat jako jedno tělo.
Většina lovů na tuleně končí selháním.
Medvědi musí dál hledat.
Její medvídě se zatoulá
a dostane další šanci.
Tulení mládě samo na ledě.
Teď není zapotřebí plížení, ale sebevědomí.
Matka nemůže udělat vůbec nic,
jen doufat, že se její mládě dostane včas zpátky do díry.
Nezkušený mladý lovec váhá.
Jeho matka ne.
V bezpečí pod ledem.
Lední medvědi jsou adaptabilní predátoři, ale spoléhají se na led.
Jakmile zmizí, zmizí i medvědi.
Léto na ledovém břehu v Kanadském arktickém souostroví
a každoroční ústup mořského ledu už je v plném proudu.
S táním se objevují nomádi.
Narval, zdroj legendy o jednorožci.
Jejich tři metry dlouhý kel není nic víc než jen přerostlý špičák,
ale jeho přesná funkce, stejně jako narvalové sami,
je stále částečně záhadou.
Každé léto přicestují narvalové do téže části Arktidy
a trpělivě čekají u břehu ledu, než se objeví trhlina.
Vedení dostatečně široké, aby podél něho plavali.
Nakonec se trhlina objeví.
Jejich cesta do krytých, mělkých zálivů.
Narvalové jsou extrémně plaší a málokdy natočeni pod vodou.
Tyto ledové velryby dychtivě cestují skrz vedení,
protože uvnitř ledu jsou chránění před predátory.
Vedení jim taky poskytne přístup k novým lovištím.
Mořský led není zásadní jen
pro životy těchto stvoření, která žijí poblíž pólů.
Hraje také klíčovou roli v určování klimatu celé planety.
Bílá plocha udržuje Zemi chladnou
odrážením většiny sluneční energie zpátky do vesmíru.
Tmavá plocha dělá pravý opak.
Absorbuje 90 procent sluneční energie,
čímž ohřívá planetu.
Jak mořský led mizí,
začíná naše planeta přicházet o jeden z bílých ochranných štítů.
Po tisíce let
panovala v postupování a ustupování mořského ledu rovnováha,
ale to už teď neplatí.
Dnes je zde během letních měsíců
o 40 procent menší ledová pokrývka než v roce 1980.
Arktida se ohřívá dvakrát rychleji než jakékoli jiné místo na planetě.
V roce 2040 bude místní oceán během letních měsíců
převážně bez ledu.
Tato ztráta ledu bude mít nevyhnutelné devastující následky
pro všechny, kteří na něm závisí.
Daleké severovýchodní pobřeží Ruska.
Toto je největší shromáždění mrožů ledních na světě.
Více než sto tisíc mrožů se usídlilo na jedné jediné pláži.
Činí tak ze zoufalství, není to jejich volba.
Jejich přirozený domov je na mořském ledě.
Avšak led ustoupil na sever
a toto je to nejbližší místo u jejich lovišť,
kde si mohou odpočinout.
Toto mládě musí zůstat blízko svojí matky.
Ale každičký kousek je obsazený.
Přelézt těsně namačkaná těla je jediný způsob, jak se skrz tento dav dostat.
Ti dole mohou být umačkáni k smrti.
Splašení může přijít zničehonic.
V těchto podmínkách jsou mroži nebezpečím sami pro sebe.
Někteří naleznou místo daleko od davů.
Vyškrábou se na 80 metrů vysoké útesy.
Neobvyklá výzva pro tunu vážící zvíře zvyklé na mořský led.
Zde je aspoň místo na odpočinek.
Zrak mrože na souši je špatný.
Ale cítí pod sebou ostatní.
Jakmile dostanou hlad, musí se vrátit zpátky na moře.
Ve své beznadějné snaze
spadnou stovky z nich z vrcholů, na které neměli nikdy vylézt.
Tato masivní shromáždění mrožů se nyní konají téměř každý rok.
Životy mrožů, stejně jako ledních medvědů či tuleňů,
se tak mění.
Všichni žijí na hranici změny klimatu
a všichni jejím následkem trpí.
Prozatím se vrací arktická zima a s ní i mořský led.
Je znovu nastolen pořádek.
Úleva pro mnohá stvoření, která jsou na ledu závislá.
Ale jak dlouho ještě
budou jejich zmrzlé světy součástí života na této planetě?
Navštivte prosím ourplanet.com,
kde zjistíte, co můžete udělat pro záchranu polární divočiny.
Slyším zpívat svět celý
Slyším celý svět volat teď, nebo nikdy
Ještě není moc pozdě se změnit
a naše problémy konečně pochopit
Slyším, jak celý svět volá Jsme v tom všichni spolu
Překlad titulků: Jakub Doležal