PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Teprve před 50 lety
jsme se konečně vydali na Měsíc.
Vůbec poprvé jsme spatřili naši vlastní planetu.
Od té doby se populace Země víc než zdvojnásobila.
Tento seriál oslavuje zbývající přírodní zázraky
a odhaluje, co musíme zachovat,
aby lidé a příroda prosperovali.
Toto je tropický deštný les.
Deštný prales.
Nejbohatší biotop na Zemi.
Kolik druhů zvířat zde přesně žije, nevíme.
Je jich víc než několik milionů.
Každý týden objevujeme nové druhy.
O některých z nich nevíme doslova nic. Jako o tomto levhartu obláčkovém.
Ačkoli džungle pokrývá jen sedm procent zemské plochy,
hraje klíčovou roli pro zdraví naší planety.
DŽUNGLE
V srdci Afriky leží Konžský deštný prales.
Jedná se o nejmladší deštný prales na naší planetě. Má pouhých 18 tisíc let.
V žádné jiné džungli nežije tolik velkých zvířat.
Rodina goril nížinných.
Vede je tento dominantní stříbrohřbetý samec.
Je vysoký jako člověk, ale dvakrát tak těžký.
Závisí na něm přežití jeho rodiny.
Jako jejich ochránce dává pozor na nebezpečí.
Rival se může zmocnit jeho trůnu a rozeštvat jeho rodinu.
Ale nad jednou hrozbou nemá žádnou kontrolu.
Za posledních 20 let
pytlačení snížilo populaci konžských goril o polovinu.
Jeho druh je nyní kriticky ohrožený.
Pouze slon pralesní nemusí stříbrohřbetého samce znepokojovat.
Ale i slon má důvod mít se na pozoru před pytláky.
Jejich dlouhé rovné kly jsou ještě žádanější
než kly jejich bratranců z plání.
Jde cestou,
kterou vyšlapaly generace slonů před ním,
když hledaly jídlo.
Stejně jako slon, i gorilí rodina ujde několik kilometrů za den,
aby našla ovoce a semínka.
Gorily a sloni jsou zahradníky této džungle.
Semínko se roznese.
A mnoho zdejších stromů
vděčí za svou existenci těmto velkým zvířatům.
Všechny cesty tady vedou do Mbeli Bai.
Otevřené oblasti jako je tato jsou unikátním prvkem konžských džunglí.
Po celém pralese je jich rozseto víc jak sto.
Tyto mýtiny, známé jako bai, přitahují mnoho obyvatel džungle.
Stříbrohřbetý samec jde opatrně v čele,
ale jeho rodina je těsně za ním.
Gorily se přišly nakrmit vodními rostlinami s vysokým obsahem soli.
Tento minerál je v pralese nedostatkovým zbožím, ale pro jejich přežití je klíčový.
Sloni dolují sůl z bahna svými choboty.
Nebo se napijí vody bohaté na minerály.
Naše gorilí rodina zde není jediná.
Téměř 200 dalších goril používá tento bai,
stejně jako víc než 530 slonů,
což dokazuje důležitost Mbeli Bai.
Pro slony plní bai další nepostradatelnou funkci.
Většinu života stráví
samotářským procházením zalesněného vnitrozemí,
takže jen tady mají šanci potkat ostatní slony.
Na rozdíl od většiny konžských bai je Mbeli dobře chráněná,
je to útočiště před pytláky.
Zvířata jsou v nebezpečí jedině, jakmile toto místo opustí.
Mají klíčovou roli v roznášení semínek v Kongu,
a jejich ztráta by tak mohla mít dalekosáhlý dopad
na budoucnost druhého největšího deštného pralesa na naší planetě.
Džungle sice působí stejně,
ale každá je domovem pro unikátní přehlídku postav.
Nová Guinea je největší ostrov pokrytý džunglí na světě.
Více než polovina zdejších rostlin a zvířat
žije výhradně zde.
Turbulentní geologická minulost přeměnila tento rozlehlý ostrov
na dramatickou scenérii plnou hor a údolí.
Tento proces od sebe izoloval jednotlivé druhy.
Z tohoto důvodu jsou zvířata na Nové Guineji vskutku bizarní.
Tento samec rajky dvanáctiperé
je jediným ptákem na světě s tak ozdobným ocasním peřím,
které používá k šimrání potenciální partnerky.
Z jednoho předka podobného vráně
se čeleď rajkovitých vyvinula do 40 různých druhů.
Každý kout tohoto ostrova má svou vlastní verzi.
Rajka srpozobá žijící na vysočinách Nové Guineje
je schopná proměnit se tak, že vůbec nepřipomíná ptáka.
Každý samec čeledi rajkovitých upoutává pozornost jedinečným způsobem
a žádný není tak mimořádný jako ten, co sledujeme na tomto jevišti.
Jeho majitel, rajka šestiperá, ho nejprve musí upravit.
Každé ráno čistí svůj dvůr od nočního nepořádku.
Jestli si chce namluvit družku, je to nezbytnost.
Samičky navštěvují jen ty nejupravenější dvory,
takže jeden záškodnický list může zničit jeho šance.
Perfektní.
Jeho obsesivní úklid se vyplatil.
Samička přiletěla na inspekci.
Teď má šanci na ni opravdu zapůsobit,
ale nebude to snadné.
Je totiž puntičkářská,
takže očekává, že jeho pečlivě nacvičené číslo
bude bezchybné.
Začne ukloněním se.
Pak musí jeho modré oko zablesknout žlutě.
Zatím vše v pořádku.
Je výborný tanečník.
Nóbl práce nohou.
Tančící derviš.
Vrtění chocholkou ze strany na stranu. S otočkou.
Vztyčená pírka na její hlavě a chvějící se křídla jsou povzbudivým znamením.
Úkrok a pohupování hlavou vypadají dobře z každého úhlu,
ale jeho zlatý hřeb
může být oceněn jen z její perspektivy.
Počkejme si.
A je to tady. Záblesk jeho měňavého proužku na krku.
Samička je stále vzrušenější.
Jeho výkon byl triumfální.
Vysloužil si její uznání.
Izolace Nové Guineje vytvořila unikátní rozmanitost zvířat,
avšak ještě větší vliv na pestrost života
má stáří lesa.
Džungle na Borneu v jihovýchodní Asii
zde rostou už téměř 130 milionů let.
Jsou tedy nejstarší na světě.
Vápencové vrcholky hor bornejských pohoří
se původně formovaly pod mořem.
Čas a déšť pomalu vytvaroval tuto pevnost v džungli
na 40 metrů vysoké věže.
Stáří této ostrovní džungle nejlépe ilustruje
jeden z nejstarších predátorů na Zemi.
Drápkovec.
Na vlhkém podloží lesa jsou jako doma.
Žijí zde už od éry dinosaurů
a od té doby se prakticky nezměnili.
Přítomnost hmyzí kořisti zaznamená skrze vibrace a dotek.
Jak tak pomalými pohyby
dokáží chytit tyto mrštné tvory?
Odpověď je podivnější než fikce.
Lepidlové zbraně.
Lepkavý sliz po nárazu ztvrdne
a uvězní hmyzího smolaře.
Drápkovec do švába vstříkne trávící sliny
a poté vysaje jeho vnitřnosti.
Vysoká vlhkost listovky neprospívá jen drápkovcům.
Je taky jako stvořená pro houby.
A v bornejských pradávných džunglích žije hojnost druhů.
Z rozkladu všeho mrtvého
vzniká sliz a houba recykluje vzácné živiny.
Čas učinil bornejské džungle nesmírně úrodné a různorodé.
Na pouhých několika hektarech lesa
zde žije víc rostlin než v celé Evropě.
Včetně těch nejzvláštnějších na Zemi.
Rostoucí úponky
se během několika týdnů nafouknou a utvoří láčky.
Na Borneu žije 39 různých druhů láčkovek,
většina z nich pouze tady.
Aby získaly potřebné živiny, láčkovky se spoléhají na živočichy,
často překvapivým způsobem.
Toto je tana horská, která žije výhradně na Borneu.
Tana každé ráno navštíví sousední láčkovky.
Je závislá na nektaru,
který vylučují žlázy na víčku láčkovky.
Jakmile olíže jedno víčko, přesune se k dalšímu.
A pak k dalšímu.
Takové množství cukru může mít jen jeden následek.
Výměnou za jídlo zdarma po sobě tana zanechá dárek.
Hnojivo pro rostlinu.
Teď už jen stačí, aby odpolední přeháňka
spláchla exkrementy tany do láčky.
Bez těchto dodatečných dusičnanů by rostlina nepřežila.
Honba za živinami svedla některé láčkovky na cestu zločinu.
Láčkovka útlá
přitahuje kapkami nektaru mravence ke spodní části svého víčka.
Ale co jí dají mravenci na oplátku?
Tento příběh také závisí na dešti.
Kapky deště svou silou neumožní mravencům, aby se udrželi.
Je to jediná past s odrazovým můstkem ve světě rostlin.
Tato láčkovka se živí mravenčími tělíčky.
Přežití všech láčkovek závisí na zvířatech
a jedna se dokonce spřáhla s netopýrem.
Kerivula Hardwickeova najde láčkovku Nepenthes hemsleyana,
protože široká zadní stěna rostliny odráží ultrazvukové vlny netopýra.
Láčkovky válcovitého tvaru jsou perfektním místem ke hnízdění.
Láčkovka poskytuje bezpečné ubytování
a rostlina je obohacena trusem svého návštěvníka.
Vztahy jako je tento se vyvíjely miliony let,
ale mnoho z nich může během dekády zaniknout.
Za posledních 50 let přišlo Borneo o polovinu své džungle
a na sousedních Filipínách je to ještě horší.
Vymizelo tam 90 procent primárního deštného pralesa.
Zbytek poskytuje útočiště nejvzácnějšímu dravému ptáku na světě.
Orlovi opičímu.
Zbývá už jen 400 párů.
Vidět hnízdo s ptáčetem je tudíž velmi vzácné.
Vědci matku sledují od prvního roku jejího života.
Teď je jí deset a tohle je její první mládě.
Je čtyři měsíce staré, už téměř metr vysoké
a stále sebevědomější.
Ale matka mu stále ráda nabízí pomocnou ruku.
Ptáče je vážně náročné.
Samička očekává pravidelné donášky jídla.
Ale stejně jako vztekající se batole nechce během jídla žádnou pomoc.
Už teď je tak velká jako její otec.
Moc velká, aby se s ní dalo hádat.
Ale jestli má jeho mládě dospět,
ví, že je čas na přísnou výchovu.
Odteď budou návštěvy méně časté.
Rodiče se zastaví s příležitostnou zásilkou jídla,
ale malý kaloň není nic extra.
Je matoucí,
když vás rodiče nenavštěvují tak často jako dřív.
Každý den je volá,
ale nikdo jí nevěnuje pozornost.
Má hlad,
ale už má jen zbytky.
Je na čase stát se opravdovým orlem.
Mávání posiluje svaly na křídlech s rozpětím dvou metrů.
Tato křídla využije na přepravu svojí vydatné kořisti.
Tuto dovednost však zatím stále neovládá.
V životě ještě neopustila bezpečí svého hnízda.
Měla k tomu dobrý důvod.
Dolů je to 70 metrů.
Pád by byl smrtící.
Je to nervózní okamžik, ale musí vytrvat.
Teď je vychrtlá na kost.
Náhlé závany větru nejsou při balancování nad smrtelnou propastí zrovna nápomocné.
Každodenní lijáky jí to taky neusnadní.
Den ode dne je silnější a sebevědomější.
Pak přijde den, kdy se její sebevědomí konečně vyrovná jejímu know-how.
Nadešel čas vyletět do nebes.
Její první let z hnízda.
Bude trvat rok, než bude plně samostatná.
Její přežití pak bude záviset na nalezení teritoria
s velkými oblastmi nedotčené džungle.
V roztříštěném filipínském lese
je pro obrovského orla příliš málo kořisti.
Existuje však jedna džungle, jejíž velikost je stále legendární.
Amazonie má na šířku více jak tři tisíce kilometrů
a poskytuje domov polovině zbývajících deštných pralesů.
Obyvatelé amazonského hlubokého vnitrozemí musí zvládnout jeho výzvy.
Chápani černí
hledají něco slaného.
Nacházíme se daleko od moře a soli se tu proto nedostává.
Výprava za troškou soli je nezbytná.
Napřed se musí ujistit, že dole nečíhají žádní predátoři.
Neškodná paka je dobrým znamením.
Chápan černý se na zem nikdy jindy nevydává.
Když máte hlavu v noře,
hodí se vám hlídka.
Opice bez těchto minerálů nemůžou přežít
a predátoři to vědí.
Varování od hlídky.
Nejde o falešný poplach.
Jaguár.
Spatříme ho jen vzácně. Největší predátor Amazonie.
Jaguár je pryč, a tak se chápani vrátí,
ale je to risk.
Nikdo neví, kdy predátor zase přijde.
Nejen chápani musí upřednostnit své potřeby před strachem.
V Amazonii je troška soli stejně životně důležitá jako oáza v poušti.
Zvuky mohou znamenat přítele či nepřítele, každý návštěvník musí být připraven utéct.
Falešný poplach.
Znovu pouze neškodná paka.
V Amazonii má každá skupina zvířat víc druhů než kdekoli jinde.
A to platí i o žábách.
Má se za to, že zde žije více než tisíc druhů
a stále objevujeme nové.
Žáby jsou indikátorem zdravého pralesa,
ale jeho nejdůležitější obyvatelé jsou zároveň ti nejmenší.
Odhaduje se, že v Amazonii žije více než dva miliony druhů hmyzu.
Tito jsou ti nejpočetnější.
Kolonie střihačů může mít miliony členů.
Každá kolonie je super organismem s kolektivní úlohou.
Posbírat listy a donést je zpátky do podzemních mravenišť.
V teritoriu střihačů
bude mravenci sklizena víc jak pětina nově vyrostlého porostu.
Uřezávání listů specializovanými kusadly
vydává vysokofrekvenční vibrace, díky kterým list ztuhne.
Je snazší ho uříznout.
Spolupracují, a tak můžou za den zbavit strom veškerého listí.
Trik spočívá v tom držet se při pádu svého listu.
To se jednoduše řekne.
Neměl by se do mraveniště vracet s prázdnou.
Kolonie střihačů je jako velký býložravec,
podobný slonovi v Kongu.
Její dopad na ekosystém je stejně důležitý.
Mravenci následují pachové stopy zpátky do hnízda
a vyhýbají se nečekaným překážkám.
Aby zvýšili efektivitu, udržují mravenci svoje cesty čisté.
Mraveniště střihačů může být až osm metrů hluboké
a mít tisíce propojených komor.
Dělníci přenášejí čerstvě sklizené listy
do speciálních místností na zpracování.
Listy nejsou použity na jídlo, ale na výrobu zahrad s plísní,
kterou krmí svoje larvy.
Úspěch kolonie závisí na tom, aby jejich zahrady zůstaly zdravé.
Mravenci se spojili s bakteriemi, aby měli kontrolu nad patogeny,
které by zničily jejich cennou plíseň.
Vědci se nyní domnívají,
že tyto bakterie by mohly poskytnout řešení pro léčbu lidských nemocí.
Ačkoli jsou mravenci úspěšní,
rozmanitost pralesa závisí na tom, aby nad ním žádný druh neměl nadvládu.
Tady nemají mravenci nad vším kontrolu.
Tento se chová podivně.
Má nutkání vylézt nahoru
a už teď je několik metrů nad zemí.
Něco převzalo nadvládu nad jeho pohyby,
jako loutkář tahající za nitky marionety.
Zbývá poslední dějství, ve kterém nemá mravenec na výběr.
Musí najít místo, kde skousnout a připoutat se k vegetaci.
Mravenec je ve smrtícím sevření.
Z jeho tělíčka vyraší housenice červená.
Jako poslední vystřelí z jeho hlavy plodnice této parazitické houby.
Z tohoto cibulovitého kontejneru budou do proudu vzduchu vyvrženy výtrusy.
Ty si vyžádají další oběti.
Netýká se to jen mravenců.
Spousta dalších druhů je infikována housenicí červenou.
Čím je druh početnější,
tím pravděpodobněji se stane obětí této zabijácké houby.
Tento systém brzd a protivah znamená, že žádný druh tu nemůže nikdy dominovat,
takže neuvěřitelná diverzita džunglí je ochráněna.
Dnes se však různorodost světových deštných pralesů
snižuje alarmujícím tempem,
a to kvůli nám.
Už jsme nahradili téměř 27 milionů hektarů panenské džungle
jediným druhem stromu.
Palma olejná, jedna z nejproduktivnějších plodin na světě.
Ale tyto monokultury
podporují jen zlomek rozmanitosti primárních deštných pralesů
a kvůli nim je spousta zvířat na pokraji vyhynutí.
V bažinatých pralesích Severní Sumatry v Indonésii
zbývá už jen málo času jednomu z našich nejbližších předků.
Orangutanovi.
Mláděti orangutana trvá víc než deset let se osamostatnit.
Všechno se musí naučit od své matky.
Například jak překonat mezery mezi stromy.
Přežití závisí na tom, aby se každý z nich perfektně vyznal ve své části pralesa.
Vědci, co je pozorují, pojmenovali tento pár Ellie a Eden.
Ellie je 18 let
a Edenovi, jejímu prvnímu mláděti, jsou tři.
Právě teď potřebuje trochu podpory.
Jako všichni orangutani,
i Ellie má mentální mapu svého okolí,
včetně lokací všech ovocných stromů.
Eden se to taky musí naučit.
Teď musí sledovat vše, co dělá jeho matka,
aby se naučil, co je jedlé a jak to má jíst.
Každý den je pro Edena novou lekcí.
Mravenci tvoří podstatnou část jejich jídelníčku. Znají trik, jak je ulovit.
Jakmile jsou zamotaní v srsti Ellie, je jednoduché je sníst.
Veškerý život malého Edena se točí okolo pozorování a učení.
Edenův bratranec Louis je zkušenější.
Je o čtyři roky starší, a tak se napříč větvemi pohybuje s lehkostí.
Trvalo mu několik let se to naučit,
ale je to očividně dovednost, kterou se chce chlubit.
Dobytí korun stromů je jen první fází ve výchově orangutana.
Aby přežil, musí se Louis naučit víc.
Mnohem víc.
Jeho matka Lisa našla ztrouchnivělý kmen stromu
se spoustou mravenců.
Tento způsob lovu mravenců vyžaduje větší know-how.
Aby se k nim Lisa dostala, musí kmen rozlomit.
V tomto věku už se Louis nemůže jen dívat.
Musí napodobovat.
Dobrý pokus.
I když je mu sedm, musí se ještě zlepšit v umění odchytávání mravenců.
Louis se má stále co učit.
Naopak Pluto už dávno odmaturoval.
Má 30 let a váží téměř 100 kilogramů.
Je králem džungle.
Jeho lícní obruby jsou známkou moci.
Louis po nich touží.
Pluto neustále hledá jídlo
a právě si povšiml slibné příležitosti.
Tyto vosy pro něj znamenají jediné.
Lahodnou pochoutku.
Aby je získal, upřednostňuje techniku „rozbij a vylup“.
Jeho tlustá srst ho ochraňuje před většinou rozčílených vos,
ale odměna za pár bodnutí stojí.
Louis se drží zpátky.
Musel by být o dost větší a chlupatější, aby se mohl pokusit o zápas s vosami.
Toto je trik, jehož ovládnutí mu může zabrat víc jak polovinu života.
Matka Louise, Lisa, se naučila vyrábět nástroje z klacíků,
aby vypáčila hmyz.
Místní orangutani
jsou jediní na světě, kteří tuto dovednost objevili.
Louis se ji musí pokusit naučit,
ale bude trvat dalších osm let, než bude tak dobrý jako matka.
Tato dlouhá výchova učinila orangutany
obzvláště zranitelnými vůči změnám v jejich pralese.
Odhaduje se, že vinou lidské činnosti přicházíme
o 100 orangutanů týdně.
Generace Louise a Edena může být posledními divokými orangutany.
Když byl Pluto v jejich věku, džungle se táhla až k horizontu.
Dnes už ne.
Během posledních čtyř dekád
se nedotčená nížinná džungle, na které jsou orangutani závislí,
zmenšila o šokujících 75 procent.
Po celém světě přicházíme o tropické deštné pralesy
rychlostí téměř 15 milionů hektarů za rok
a s tím i o zlaté žíly rozmanitosti naší planety.
Džungle skladují a zachytávají víc uhlíku než jakýkoli jiný biotop na zemi.
Ochlazují naši planetu
a poskytují nám potraviny a léky.
Ztrácíme je na vlastní nebezpečí.
Navštivte prosím ourplanet.com,
kde zjistíte, co můžete udělat pro ochranu našich džunglí.
Slyším zpívat svět celý
Slyším celý svět volat teď, nebo nikdy
Ještě není moc pozdě se změnit
a naše problémy konečně pochopit
Slyším, jak celý svět volá Jsme v tom všichni spolu
Překlad titulků: Jakub Doležal