PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Teprve před 50 lety
jsme se konečně vydali na Měsíc.
Vůbec poprvé jsme spatřili naši vlastní planetu.
Od té doby se počet lidí více než zdvojnásobil.
Tento seriál oslavuje zbývající přírodní zázraky
a odhaluje, co musíme zachovat,
aby lidé a příroda prosperovali.
Obří hejna ryb se mačkají v mělkých mořích.
Jsou to sardele.
Malé ryby živí ty velké.
Lovce, jako je kranas obrovský
nebo manta obrovská.
Když takoví lovci spolupracují, jsou extrémně efektivní.
Bohatá pobřežní moře jsou rybolovnými oblastmi naší planety
a mohou poskytnout přehršel jídla pro divokou zvěř i lidstvo.
POBŘEŽNÍ MOŘE
Pobřežní moře tvoří méně než deset procent světových oceánů,
avšak kupodivu v nich žije 90 procent
všech mořských tvorů.
Tento nadbytek je zapříčiněn skutečností, že mořské dno
je v dosahu slunečních paprsků.
Národní park Everglades na jižní Floridě.
Pole mořské trávy jsou kobercem mělkých tropických vod.
Jako savany na pevnině
podporují i tyto bujné mořské louky velkou rozmanitost živočichů.
Trnuchy hledají kořist skrývající se v mořské trávě.
Park je také lovištěm
nejdůmyslnějších pobřežních rybářů.
Delfínů skákavých.
Potravu hledají pomocí echolokace, což je druh sonaru.
Před nimi je hejno cípalů.
Tito konkrétní delfíni
mají svůj speciální způsob, jak ulovit kořist.
Opatrně naženou ryby na ideální místo.
Poté jeden delfín rozvíří kruh z bláta, kterým obkrouží hejno.
Ryby zpanikaří a začnou skákat.
Většina uteče.
Chytit létající rybu není snadné.
Ale delfíni se posunou a vezmou si další porci.
Lidé v parku nemohou rybařit komerčně.
Pro delfíny je tu dostatek potravy.
Jen ze vzduchu můžeme skutečně ocenit umění těchto mistrných rybářů.
Mělká moře jsou životně důležitá v boji proti změnám klimatu.
Mořská tráva absorbuje 35krát víc oxidu uhličitého
než stejně velký deštný prales,
a to zmenšuje škody způsobené nedávným ohříváním moří.
Mangrovy často lemují louky mořské trávy.
Tyto pozoruhodné stromy si jako jediné dokáží poradit
s proměnlivou slaností pobřežních moří.
Nejenže ochraňují naše pobřeží od ničivých sil hurikánů,
ale stejně jako mořská tráva zachytávají oxid uhličitý.
Jejich zkroucené kořeny vytvářejí bezpečné líhně pro mladé ryby,
které nakonec opustí mangrovy
a ubytují se v nejmagičtější říši divů tropických moří.
Na korálových útesech.
Tyto útesy pokrývají méně jak jedno procento mořského dna,
i přesto jsou domovem čtvrtiny všech mořských druhů.
Všichni tito tvorové tu žijí jen díky korálům.
Korály vytvářejí struktury, které poskytují jídlo a úkryt.
Na této struktuře závisí celá komunita.
Každý obyvatel hraje svou roli v zachování zdraví útesu.
Bohužel, jen málo útesů je tak neposkvrněných jako kdysi.
Většině z nich chybí
jeden extrémně důležitý člen komunity.
Žralok.
Vytrvalý nadměrný rybolov snížil světovou žraločí populaci
o více jak 90 procent.
Dnes prosperují ve větším počtu
jen na těch nejvzdálenějších útesech.
Francouzská Polynésie uprostřed Tichého oceánu.
Alespoň zde jsou žraloci chránění.
Během dne tráví žraloci spanilí čas v proudu.
Dovolí malým pyskounům, aby jim vyčistili zuby,
a připravují se na noční lov.
Tito žraloci raději loví za tmy,
kdy jim jejich citlivé smysly poskytují výhodu nad kořistí.
Soumrak.
Pro malé ryby čas ukrýt se do skulinek a zákoutí útesu
mimo dosah žraloků spanilých.
Žraloci si povšimnou i toho nejmenšího pohybu.
Opustit úkryt je nebezpečné.
Když se nebudete hýbat, žraloci si vás možná nevšimnou.
Malá ryba může vyzrát na jednoho žraloka,
ale s tolika lovci má jen malou šanci na únik.
Ukrýt se mezi korály je většinou ta nejbezpečnější možnost,
ale příchod druhého lovce všechno změní.
Žraloci lagunoví.
Jsou štíhlejší a agilnější,
a tak se mohou dostat do úkrytů, kam se ostatní lovci nedostanou.
Pokud ne žraloci lagunovití,
chytí je čekající žraloci spanilí.
Oba druhy žraloka při lovu spolupracují.
Ani uvnitř korálů si neoddechnete.
Připlouvá stále více žraloků, přitahovaných tímto rozruchem.
Takové množství žraloků bylo kdysi na útesech všude po světě běžné.
I když se možná zdá, že tolik predátorů škodí,
žraloci ve skutečnosti napomáhají udržet zdraví útesu.
Pomáhají uchovat rovnováhu mezi rybami tak,
že loví predátory, kteří se živí malými býložravými rybami.
Býložravé ryby na oplátku
čistí korály od mořské trávy a parazitů,
jimiž by jinak útes zarostl.
Komunita v rovnováze ,se žraloky jako největšími predátory,
zajišťuje korálovému útesu větší odolnost proti poškození a pohromám.
Avšak dnes čelí i zdravé korálové útesy větší hrozbě.
Díky změnám klimatu se ohřívají moře.
Mikroskopické rostliny žijící uvnitř tkání korálů
jim dodávají barvu a většinu výživy.
Pokud teploty moří vzrostou byť jen o stupeň či dva,
korály své rostlinné partnery vypudí.
Přijdou tedy o hlavní zdroj obživy
a zbělají.
Neobvykle teplá moře u australského Velkého bariérového útesu
způsobila vybělení mnoha útesů.
Mohou vypadat strašidelně krásně,
ale když se teplota do několika týdnů nesníží,
korály budou trpět hlady a nakonec uhynou.
Oxid uhličitý, který způsobuje globální oteplování,
také okyseluje moře.
Žádný útes nepřežije obě změny.
A když korály zemřou,
zmizí i spousta obyvatel útesu.
Během let 2016 a 2017
zbělalo víc než tisíc kilometrů Velkého bariérového útesu.
O šest měsíců později
je většina korálů mrtvých.
A komunita je zničená.
Na světě vymřela už polovina korálových útesů v mělkých vodách.
Zbytek může zmizet během několika příštích dekád.
Dál od tropů, ve vyšších zeměpisných šířkách,
jsou moře daleko chladnější.
Bouřemi bičované vody vynášejí nepostradatelné živiny na povrch.
Obohacená voda v kombinaci s dlouhými letními dny
činí tato moře těmi nejproduktivnějšími na Zemi.
Daří se tu lachtanům jihoafrickým, kteří mají dokonce čas vozit se po vlnách.
Jaro poblíž pobřeží Kalifornie
a vějířovité listy zlatých řas plovoucí na hladině
naznačují bohatství ukryté pod ní.
Nádherný podmořský les.
Tato stanoviště chaluh jsou pro oceány stejně důležité
jako stromy pro pevninu.
Jako deštný prales
poskytuje i hustá klenba jídlo a úkryt pro hojnou komunitu.
V chladných bohatých mořích může chaluha vyrůst až do 50 metrů.
Vzduchem naplněné stélky zvedají listy směrem k sluncem zalité hladině.
Uvnitř klenby má hnízdo
vydra mořská.
V chladné vodě ji zahřívá její tlustá srst.
Když do ní foukne vzduch, má větší izolaci.
Vydry mořské mají nejhustší srst ze všech zvířat
a tak luxusní kabát vyžaduje spoustu péče.
Aby jim bylo teplo, musí každý den
sníst až čtvrtinu svojí váhy.
Nejradši mají ježovky.
Tady je jedna.
A druhá.
Pak vydře dojde vzduch a musí se vrátit na hladinu.
Ježovka vypadá jako pichlavé jídlo,
ale když rozbijete jejich skořápku, uvnitř vás čekají hody.
Vydry mořské jsou klíčové pro zdraví chaluhových lesů,
protože zabraňují rozrůstání ježovek.
Ty se živí chaluhami
a žvýkají jejích tvrdé stonky.
Když nejsou nijak omezovány, rozšíří se po mořském dně jako mor.
Vydry mají naštěstí v boji proti těmto ostnatým spásačům pomocníka.
Pyskouna pestrého.
Mají silné zuby
a dokáží se rychle vypořádat s menšími ježovkami purpurovými.
Větší černé ježovky jsou něco jiného,
obzvlášť pro menší pyskouny.
S nimi si poradí jen ti největší z nich.
Ale pořád musí překonat dlouhé ostny.
Musí ježovku převrátit, aby odhalil její zranitelný spodek.
Bez rukou to není tak snadné.
Konečně uspěl.
A všichni z toho profitují.
Tyto ryby a vydry, žijící v podmořských chráněných oblastech,
zabraňují spásačům v přemnožení.
Ale mimo tato útočiště se ježovky neomezeně živí
a ničí chaluhový les.
Všichni závislí na chaluhách zmizeli.
V Kalifornii rostou chaluhové lesy hojně v chráněných oblastech,
ve kterých může celá mořská komunita žít bez lidského zásahu.
Tady se konečně mohou vydry mořské rozvalit jako praví Kaliforňané.
Na Aljašce, o tři tisíce kilometrů dál na sever, přichází jaro později.
Po studené, tvrdé zimě
spustí první sluneční paprsky ohromnou každoroční událost.
Obrovská hejna sleďů vyplují z hlubin
a přesunou se do mělčích vod.
To proto, aby se rozmnožili.
Čekají tu na ně však predátoři.
Lachtani ušatí.
Sledi odhodlaní splnit svou misi jsou jednoduchou kořistí.
Lachtani ušatí dostanou ryby blíž k hladině a na dosah létajících lovců.
Orli bělohlaví, běžně samotářští ptáci, jsou tu kvůli hostině ve velkém počtu.
Někdy se sledi dostanou až k pobřeží,
takže orli nemusí ani vzlétnout.
Keporkaci.
Připluli sem až z tropů v naději, že se zde po mnoha měsících konečně najedí.
Keporkaci sklízejí tuto sezónní úrodu pozoruhodným způsobem.
Pracují jako tým.
Vůdce keporkaků se ponoří jako první
a vypustí závoj bublin, aby se ryby shromáždily na jednom místě.
Volání synchronizuje útok.
Díky této spolupráci může každý keporkak spořádat až tunu ryb denně.
Ale sleďů je tu taková hojnost,
že většina z nich se navzdory keporkakům dostala na mělčinu.
A tady se třou.
Samičky snesou jikry na mořskou trávu.
Poté samci oplodní jikry oblaky mlíčí.
Kdysi tu sledi prosperovali v hojnosti, jakou si dnes stěží představíme.
Břehy bývaly třením zbarvené do běla
napříč severním Tichým oceánem, od Japonska až po Kalifornii.
S průmyslovými rybářskými technikami
je až příliš snadné tyto líhně vykořisťovat.
Toto je jedno z mála míst, kde rybolov stále přežívá.
Populace sleďů v Tichém oceánu se výrazně ztenčila.
Pouhý zlomek toho, co tu bylo dříve.
Tento smutný příběh neudržitelného rybaření
se po světě opakuje se železnou přesností.
Mnohé ze světových populací ryb jsou na ústupu.
Třetina z nich už naprosto zkolabovala.
V pobřežních mořích
přebírají medúzy nadvládu nad vodami, kterým kdysi dominovaly ryby.
Talířovka kompasová je étericky krásná,
ale poskytuje velmi málo potravy ostatním živočichům či nám.
Tato obří hejna jsou stále častější.
Znepokojující znak vážné nerovnováhy v mělkých mořích.
Jestli nezačneme rybařit udržitelně, naše moře, kdysi tak hojné,
nebudou zaplněná ničím jiným než ohromnými hejny medúz.
Ale budoucnost nemusí být taková.
Na pacifickém pobřeží Jižní Ameriky vidíme, jak se mohou oceány vzpamatovat.
Atacama, nejsušší poušť na zemi.
Ve vnitrozemí neuživí téměř žádný život,
ale pobřeží nemůže být odlišnější.
Už po staletí se tu shromažďují miliony mořských ptáků.
Ale za posledních 50 let velké kolonie vymizely,
protože jsme nadměrně rybařili v místních vodách.
Byly zavedeny regulace a rybí populace se nyní vzpamatovává.
Každý rok se tu shromažďují tři miliony kormoránů guánových, aby vychovali mladé.
Ptáci se každé ráno vydávají na moře.
Kolonie jsou tak obrovské, že trvá přes hodinu, než se vyprázdní.
K procesí se přidávají rybáci inkové.
Terejové guánoví.
Velká karavana lovců, kteří všichni hledají to samé.
Sardele.
Tyto malé ryby jsou tak hojné,
že podporují největší rybolovnou oblast na světě.
Kupodivu toto množství odpovídá desetině všech ryb,
které každoročně z oceánů vylovíme.
Jako první najdou hejna lachtani.
Jak jsou ryby hnány k hladině, přiblíží se na dosah pelikánů.
Kormoráni se pro svůj podíl potápějí.
Terejové útočí z výšky 20 metrů.
Pod vodu vrazí rychlostí sto kilometrů v hodině.
Dnes závisí životy pěti milionu kormoránů a terejů
na těchto velkých hejnech.
Avšak jestli necháme sledě, aby se plně vzpamatovali,
mohou uživit 25 milionů mořských ptáků jako kdysi.
Je to živá připomínka
ohromujícího bohatství, které dovedou naše pobřežní moře uživit.
A když jim dáme šanci, dokáží se vzpamatovat překvapivě rychle.
Ostrovy Raja Ampat v jihovýchodní Asii.
Léta neregulovaného rybaření připravila tato moře
o žraloky a další velké ryby.
Tato laguna byla kdysi okupována lovci žraloků.
Teď je to líheň žraločích mláďat.
V roce 2007 se stala moře okolo ostrova Misool chráněnými.
Zotavení bylo zázračné.
Nyní je tu 25krát víc žraloků než před deseti lety.
Kdysi lovené želvy se nyní nerušeně pasou na mořské trávě.
Žraloci se navrací na místní útesy.
Napomáhají obnově vyváženého společenství
a poskytují mu větší odolnost proti následkům vybělování korálů.
Manta obrovská.
Rozpětí ploutví má sedm metrů.
Tito ohrožení obři
tráví většinu života touláním se po širých mořích.
Teď se však navrací do této rezervace,
aby tu našli pyskouna rozpůleného.
Misool je jedním z posledních míst na Zemi, kde se biodiverzita zvyšuje.
Od zavedení ochrany je tu třikrát víc ryb než před pouhými deseti lety.
Rybáři lovící v nedalekých vodách z přebytků profitují.
Nyní uloví víc ryb s menším úsilím.
Existuje až příliš málo mořských rezervací
a ve spoustě z nich je rybolov stále povolen.
Ze třetiny pobřežních moří
se musí stát náležitě chráněné oblasti.
Pokud to uděláme, rybolovné oblasti naší planety se vzpamatují
a pomohou uživit jak lidstvo, tak i zbytek přírody.
Navštivte prosím ourplanet.com,
kde zjistíte, co musíme pro obnovu pobřežních moří udělat.
Překlad titulků: Jakub Doležal