A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Épp 50 éve
hogy a Holdra merészkedtünk.
Először tekintettünk vissza a saját bolygónkra.
Azóta az emberi népesség több mint duplájára nőtt.
Ez a sorozat a természet fennmaradó csodáit ünnepli
és megmutatja, mit kell megőriznünk
hogy biztosítsuk az emberiség és a természet virágzását.
A Földön még mindig vannak szentélyek
és némelyik a vadon élő állatok bámulatos csoportjának ad otthont.
Életet adó teret nyújtanak, de gyorsan fogyatkoznak.
A SIVATAGOKTÓL A LEGELŐKIG
Bolygónk szárazföldjeinek ötödét sivatag borítja.
Mind közül a legszárazabb a dél-amerikai Atacama-sivatag.
Néhány területén még soha nem rögzítettek esőt.
A sivatagok kopárnak és üresnek tűnhetnek
de az élet számára kritikus fontossággal bírnak.
Azoknak, akik le bírják küzdeni a kihívásokat
életet adó menedéket biztosítanak.
Perzsa kárókatonák
az Arab-sivatag homokviharából bukkannak elő.
Éppen a táj üressége az, ami idevonzotta őket
és óriási létszámban érkeztek.
Ötvenezren.
A teljes populáció negyede.
Azért jöttek, mert itt zavartalanul
szaporodhatnak.
Azonban a fészekrakás a sivatagban nehéz feladat.
A hőmérséklet elérheti a 40 Celsius-fokot is.
Ennek ellenére a felnőttek, és fehér fiókáik
készen állnak a kihívásra.
Zihálással hűtik magukat.
Minden felnőttet megostromolnak, akinek látszólag étel van a begyében.
A felnőttek csak a saját fiókáiknak adnak ételt
akik biztos itt vannak valahol.
A fiókák kikergetnek egy felnőttet a sivatagba.
Nincs szerencséjük.
Most gyorsan vissza kell térniük a kolónia biztonságába.
A sivatag egy biztos menedéknél többet is nyújt a kárókatonáknak.
Minden reggel tömeges mozgásnak indulnak.
Csúcsforgalom van.
A kolónia melletti sekély tengerszakasz
tele van élelemmel.
A bőség magának a sivatagnak köszönhető.
A szárazföldről idefújt por
olyan tápanyagokat tartalmaz, amelyek termékennyé teszik a környező vizeket.
Tehát maga a sivatag gazdagítja a tengert.
Ománban, a nyári monszun idején köd érkezik a tenger felől.
A Dhofar-hegység felett hullámzik.
A köd épp elég nedvességet hoz egy kis növényzet fenntartásához.
A gyér növényzet az élet központjává válik.
A hegyi kecskék csak a közel függőleges szirten át tudnak eljutni a forráshoz.
Idegesek
mégpedig okkal.
Egy arab leopárd.
Az utolsó 200 vadon élő példány egyike.
Ennek a hímnek a territóriuma
több mint 350 négyzetkilométernyi hegységre és folyómederre terjed ki.
Az Arab-félsziget déli pereme
azon kevés helyek egyike, ahol elegendő a zsákmány
a leopárdpopuláció fenntartásához.
Még így is az egyedek száma valószínűleg kevesebb, mint 60
15 000 négyzetkilométeren belül.
Ezek a leopárdok mindig is ritkák voltak
de az összetűzések az emberekkel
tovább csökkentik a létszámukat.
Kevés leopárd maradt
ezért amit a rejtett kameráink most rögzítettek, az csaknem csodával határos.
Egy nőstény leopárd
éppen egy hímet követ.
Az ilyen találkozások egyre ritkábbak.
Ez a rövid egyesülés biztosíthatja a leopárdok rövid távú jövőjét.
Ám hosszú távon
a sorsuk a territóriumuk védelmétől függ.
A Dhofar-hegységtől északra
egy majdnem elképzelhetetlenül üres terület fekszik.
A Rab-el-Háli
az Üres Negyed.
Már a hely neve is
a sivatagi vidék romantikájától visszhangzik.
Ez a világ legnagyobb homoktengere.
Bizonyos részeire emberek sose merészkednek.
Itt csak a legnagyobb szakértők képesek túlélni.
Arab bejza.
A területük hatalmas.
Több mint 3000 négyzetkilométer.
Ez az utolsó menedékeik egyike.
A vadászok majdnem kiirtották őket
de visszafoglalták ősi területüket.
A természetvédők segítségével most hazatértek.
A visszatelepítés azonban nem mentheti meg az összes sivatagi állatot.
Afrikai elefántok.
Kevesebb mint 150 egyed él itt, Namíbiában.
Ezt a rendkívül öreg sivatagot száraz folyómedrek szelik fel
melyeket évente csupán egy vagy két napi vízfolyás vájt ki.
Egy felnőtt elefántnak
naponta legalább 200 kiló ételt kell találnia, ha nem akar éhen halni.
Ezért az utolsó fennmaradt túlélőknek az élet véget nem érő út.
A csordát egyetlen egyedülálló nőstény vezeti, a családfő.
A családját olyan helyre vezeti
ahol elérhető a táplálék
akár szárazság idején is.
Az anyjától szerzett róla tudomást
sok évvel ezelőtt.
Most saját borjainak tanítja, hogyan juthatnak oda.
Nem az elefántok az egyetlenek, akik étel után kutatnak.
Sivatagi oroszlánok.
Épp olyan ritkák mint az elefántok.
A borjút az anyja védelmezi.
Az oroszlánok ezért elengedik őket.
A távoli fák vízről árulkodnak.
A folyómeder száraz.
Az ana fák azonban még mindig zöldek.
Ám akad egy probléma.
Ebben az időszakban
a talaj általában tele van az ana fák magjaival
ami tápláló élelem az elefántoknak.
De idén nem volt sikeres a termés.
A családfő a semmiért vezette ide a csordáját.
Még a levelekkel teli ágak is túl magasan vannak.
A családnak nincs más választása, mint tovább menni.
Egy közel négy méter magas bika
aki eléri a lombkoronát.
Ő lehet a megoldás a problémájukra.
Az idős nőstény egész életében ismerte, és már korábban is kért tőle segítséget.
Az elefántok túlélése
a generációk között átadott tudásnak köszönhető.
De már alig 20 családfő van életben
és ha az ő tudásuk elveszne
az elefántok nem tudnának többé itt élni.
A sivatag nem képes egész évben ellátni a nagy létszámú állatokat
ezért még azok is, akik alkalmazkodtak a körülményekhez
csak kis számban élhetik túl.
Azonban nagyon különleges esetekben
a sivatagok átalakulnak.
Tízévente egyszer
előfordulhat egy felhőszakadás.
Egyetlen felhőszakadás zöldbe boríthatja az egész sivatagot.
A változás Dél-Kaliforniában
még az űrből is látható.
Négyzetkilométerek százai virágoznak ki hirtelen.
Ha az ilyen átalakulások rendszeressé válnak
új élőhely alakulhat ki.
Legelők.
Bolygónk legtermékenyebb tájainak egyike.
Fenntartják a Föld leghatalmasabb állatcsoportjait.
A Serengeti több mint egymillió fős gnúcsordákat lát el.
Az esőzéseket követik, hogy lelegelhessék a frissen kinőtt füvet.
Az ilyen hatalmas csordák vonzzák a ragadozókat.
Öt hím gepárd.
Az egyik legnagyobb szövetség, amit valaha megfigyeltek.
Egy 450 négyzetkilométeres vadászterület fölött uralkodnak.
Együtt járják be
és ez felkelti a figyelmet.
Stratégiát kell váltaniuk
a sikeres vadászat érdekében.
Fedezékre van szükségük.
Egy felnőtt gnú félelmetes ellenfél.
Négyen megkezdik a becserkészést
egyenesen a zsákmány felé sétálva.
Az ötödik oldalról lopakodik.
Igazán közel kell kerülniük, mielőtt elkezdik a végső vágtát.
Közel vannak.
Mind az öten előretörnek
Mindegyik macska külön célpontot üldöz.
Teljes a káosz.
Egy gepárd egyedül nem elég erős, hogy megvédje zsákmányát.
Össze kell dolgozniuk.
Ez a dráma csak azért folytatódhat, mert a Serengeti védett terület
immár 65 éve.
De a Serengeti kivétel.
A legelők területei világszerte folyamatosan tűnnek el.
Száznyolcvan évvel ezelőtt milliós nagyságú bölénycsordák
legeltek Észak-Amerika Nagy-síkságán.
A Serengetinél százszor nagyobb prérin kószáltak.
Ez volt az igazi vadnyugat.
A hímek minden nyáron kihívták egymást párbajra
és megküzdöttek a nőstényekért.
Ahogy az üzekedés fokozódott, úgy vált kegyetlenebbé a harc.
Ma azonban a préri nagyja csendes.
Az emberek lemészárolták a hatalmas csordákat.
Kevesebb mint 30 000 vadon élő bölény maradt
és a préri 90 százaléka elveszett
nagy része a mezőgazdaság miatt.
Bolygónk legelőinek sorsát az dönti majd el
hogy mit eszünk, és hogyan állítjuk elő.
A múltunk megmutathatja, hogyan tudjuk ellátni magunkat
miközben teret adunk a természetnek.
Magyarország ősi szénamezőit még a hagyományos módon művelik
és rendkívül gazdag élőhelyet biztosítanak.
Pillangók sokasága él itt.
Az egyik faj életciklusa hihetetlenül összetett.
A szürkés hangyaboglárka.
A nőstények párzás után csak egy növényfajra rakhatják le petéiket
a kornistárnicsra.
A petékből hamarosan kikelnek a hernyók.
Magasan a növényeken nem fenyegetik őket a lenti ragadozók.
Ekkor a hernyók olyat tesznek, ami öngyilkosságnak tűnhet.
Selyemszálakon leereszkednek a talajra
a veszélybe.
Semmi se védi meg őket a portyázó hangyáktól
amelyek elviszik őket.
De a hernyóknak éppen erre van szükségük.
A hangyalárvákéhoz hasonló illatanyagot bocsátanak ki.
Ezért a hangyák visszaviszik őket a fészkükbe
és lerakják őket a kolónia keltető termében.
A hangyák saját fehér lárvái közt fekvő lila hernyók
kiadják a megfelelő jelet
és a gondozók sietve megetetik őket.
De ez még nem minden.
A hernyók most a hangyakirálynő által kiadott hangokat kezdik utánozni.
Ennek eredménye, hogy a hangyák nemességként kezelik őket.
Ha kevés az étel
a hangyák a hernyókat etetik a saját lárváik helyett.
Olyan nagy mennyiségű ételt kapnak, hogy megállás nélkül növekszenek.
A hernyók nagyjából két évig táplálkoznak, és növekszenek itt, a föld alatt.
Amíg egy nap, a hangyáknak már nincs mit etetniük.
A hernyók bebábozódtak.
Néhány héttel később
kibújik egy kifejlett hangyaboglárka.
Elkezdik elhagyni a fészket
amely az otthonuk volt az elmúlt 23 hónapban.
A fiatal felnőtt kimászik a fészekből
és felkapaszkodik egy fűszálon.
A szárnyai kinyílnak, és felkészül, hogy elrepüljön társat találni.
Ez az összetett élet sok munkát megspórol a pillangónak
de veszélyekkel is jár.
Ha bármi történne a hangyákkal vagy a tárniccsal
a szürkés hangyaboglárka kihalna.
Ezeknek a mezőknek csupán apró töredékei
maradtak fent Európában.
Tőlük keletre
egykor a Föld kerületének ötödén nyúlt el a legelő.
Romániától Kínáig.
Vannak olyan részei, ahol végtelen kilométereken át
sehol egy út vagy kerítés.
Itt, ahol nincsenek fák, a sasok a talajon fészkelnek.
Egykor ezek a sasok a milliónyi antilopra vadásztak.
Néhányan még itt vannak.
Ezek a szajgák. Ilyen antilopok a világon sehol máshol nem élnek.
Rendkívüli orruk arra alkalmazkodott
hogy ki tudja szűrni a levegőből a port, amit az egykor itt élő
óriási csordák rúgtak fel.
Mára már súlyosan veszélyeztetettek.
Az orvvadászat és az élőhely csökkenése pusztító hatással voltak rájuk.
A fenntartásukért tett lépések mostanában javulást hoztak.
Még van remény ezeknek a rendkívüli állatoknak.
Ennek bizonyítékát keletebbre, Mongóliában találhatjuk
ahol a legelők még javarészt érintetlenek.
Ezek Przsevalszkij-lovak.
Ötven éve még kihaltak voltak a természetes élőhelyükön
de néhányan megéltek fogságban.
12 példány gondos tenyésztésével addig nőtt a számuk
amíg végül elegen lettek ahhoz, hogy elengedjék őket a pusztákon.
Ők a leszármazottaik.
Minden háremet egy mén őriz.
Ébernek kell lenniük, és sietniük kell, hogy megvédjék a csordát
vagy elkergessék az agglegényeket a kancáktól.
A 300 főt is meghaladó egyedszámuk miatt
a vadlovak jövője biztosabbnak tűnik.
Az újratelepítés azért volt lehetséges
mert a hatalmas mongol sztyeppe még mindig nagyrészt érintetlen.
A bolygón található füves területek közül ez az egyik legmagasabb.
A fű itt olyan magasra nő, hogy elrejti az elefántokat is.
A fűszálak között élő óriások aprónak tűnnek.
Egy utolsó búvóhely
a súlyosan veszélyeztetett indiai orrszarvúnak.
India
a Föld egyik legnépesebb országa.
Itt nagy eltökéltséggel védik ezeket a kritikus füves térségeket.
Milyen érzés lehet
ilyen sűrű, bezárt világban élni?
Könnyen veszélybe lehet sétálni.
A fűszálak elrejtik a tigriseket.
A csíkok és az árnyékok egybeolvadnak.
A hosszú fű elrejti a tigrist a prédája elől.
De az áldozatot is a tigris elől.
Húsz méteres távon belül kell kerülnie.
És pontosan tudnia kell, hol bujkál a préda.
Lehet, hogy nyomukat vesztette.
Kockázatot vállal, és kinéz.
Most minden őz a környéken tudja, hol van a tigris.
Mások is hallották a jelet, amely sikertelenségét kürtöli ki.
A kölykei.
Elrejtette őket a fűben.
Az elmúlt 100 évben
a vadon élő tigrisek száma több mint 95 százalékkal csökkent.
De itt Indiában
az orvvadászat hatalmas nyomása
és a növekvő emberi népesség ellenére
a tigrisek száma éppen növekszik.
Ha megvédjük az értékes területeket, melyeket a legelők biztosítanak
az állatok talpra fognak állni.
Kérjük, látogasson el az ourplanet.com-ra
hogy megtudja, mit kell tennünk, hogy megvédjük a vadon legelőit.
OURPLANET.COM TERMÉSZETVÉDELMI VILÁGALAP