ORIGINALNA NETFLIX DOKUMENTARNA SERIJA
Prije samo 50 godina
napokon smo otputovali na Mjesec.
Prvi smo put pogledali svoj planet.
Otad se broj stanovnika na Zemlji i više nego udvostručio.
U ovoj ćemo seriji slaviti preostala prirodna čuda
i doznati što moramo sačuvati
kako bi ljudi i priroda napredovali.
Slatka voda.
Sve što živi na kopnu, bile to životinje ili biljke,
ovisi o njoj.
No dostupno nam je samo jedan posto.
SLATKE VODE
Pustinja u središnjoj Australiji.
Jedno od najtoplijih i najsuših mjesta na Zemlji.
Ovdje ne može živjeti gotovo ništa.
No jednom u deset godina ova se ogromna, prazna pustinja preobrazi.
Da bi se to dogodilo, mora se pokrenuti lančana reakcija
dvije tisuće kilometara sjeverno.
Ondje se svake godine počinju formirati monsunski oblaci prepuni vlage.
Na koncu prsnu i proces započinje.
Iznenada se napune riječna korita koja su godinama bila prazna.
Bujice se spoje i pojure prema unutrašnjosti
i najnižem dijelu kontinenta.
Ovdje potope pustinju i stvore najveće australsko jezero,
Kati Thandu ili jezero Eyre.
Mnoštvo riba zapliva širokim vodenim putevima prema rastućem jezeru.
Nesiti stižu s australskih obala udaljenih stotinama kilometara.
Mnogi će vidjeti ovo jezero samo jedanput u životu.
Još ne znamo kako znaju da je jezero nastalo i kako doći do njega.
U toj novoj vodi ima toliko hrane da se ptice počinju razmnožavati.
Ali sat otkucava.
Nesiti jedu.
I jedu.
Ptići moraju brzo narasti
jer trebaju biti dovoljno snažni da za nekoliko tjedana odlete.
Ali vremena je malo
i roditelji će moći pronaći hranu samo dok ima vode.
Mladi nesiti kreću na prvo dugo putovanje.
To će biti zahtjevno putovanje do obale,
a najbliža je udaljena 500 kilometara.
Jezero će uskoro presušiti
i voda se možda ovamo neće vratiti deset godina.
Ova dramatična preobrazba izuzetan je događaj.
Ali posvuda dostupnost slatke vode
postaje sve nepredvidljivija i nesigurnija.
No većina slatke vode na planetu nije dostupna.
Gotovo dvije trećine zaleđeno je oko polova.
Led je debeo nekoliko kilometara
i nalazi se ovdje milijunima godina.
Svakog se ljeta dio leda otopi
i izdubi put u središte ledenjaka.
Ove velike spilje predivne su i romantične,
ali su i opasne jer se ledenjaci neprestano pomiču.
I dalje od polova
velik dio slatke vode svake se zime zaledi.
Ali dolaskom proljeća taj ogroman snježni spremnik počinje se topiti
i započinje veliko putovanje.
Ledena voda teče niz strme planinske padine i pritom skuplja vitalan sastojak.
Kisik.
U rijekama na Andama u Južnoj Americi
mogu živjeti oni koji se mogu nositi sa snažnim strujama.
A to su patke potočarke.
Ovi ledeni izvori bogati su kisikom,
ali sadrže malo hranjivih tvari.
Patke potočarke prikupljaju oskudnu hranu ispod površine.
Ličinke obalčara i vodencvjetova imaju škrge,
kojima izvlače kisik iz vode.
Njihova plosnata tijela odolijevaju neumornoj snazi struje.
Ličinke mušice svrbljivice među omiljenim su plijenom pataka.
Posebno razvijenim ustima filtriraju sitne čestice hrane koja juri pokraj njih.
Kukama na stražnjem dijelu drže se za kamenje,
ali struja je katkad presnažna.
No imaju sigurnosno uže kojim se mogu povući natrag.
Svake godine posjetitelji stižu u ove brze vode pune kisika.
Lososi.
Veći dio života proveli su u Tihom oceanu.
Sad, kao odrasle jedinke, vraćaju se u određene rijeke u Sjevernoj Americi
gdje će izleći jajašca.
Lososi imaju izvanrednu sposobnost skakanja uz slapove.
Ali čak ni oni ne mogu bez pomoći prijeći brane koje smo sagradili.
Danas broj pacifičkih lososa iznosi manje od jedan posto nekadašnjega,
što stvara probleme mnogim drugim životinjama.
Aljaški smeđi medvjedi čekaju ih na slapovima.
Bez tih riba medvjedi ne mogu stvoriti potrebne masne rezerve
kako bi preživjeli tijekom duge zimske hibernacije.
Žestoka je konkurencija za najbolja ribolovna mjesta.
Na mjestima gdje voda prelazi preko stijena, prikuplja malo hranjivih tvari
i ondje može rasti malo biljaka.
No ovdje u Južnoj Americi
uspijeva cvjetati biljka Macarenia.
Nekoliko mjeseci u godini,
kad je razina vode dovoljno niska da svjetlost prodre do dna,
Macarenia se u potpunosti rascvjeta.
Ovo je Caño Cristales, kolumbijska rijeka u duginim bojama.
No voda katkad nestane ispod tla,
izvan dometa svjetlosti,
i ondje ne može živjeti nijedna biljka.
Oko 30 posto slatke vode na našem planetu leži ispod površine,
unutar poroznih stijena ili u podzemnim jezerima i rijekama.
Kiša joj je povećala kiselost,
pa polagano rastapa vapnenac i stvara velike spilje.
Labirint takvih prolaza i odaja leži pod većim dijelom Floride.
Većinom su pusti.
Ali na mjestima gdje voda izbija na površinu, puni su života.
Riba ima u izobilju.
A ovdje su i oni koji ih jedu.
Vidre.
U cijeloj državi slatka voda izbija na površinu
iz najveće koncentracije izvora na Zemlji.
Izvori pune rijeke i bazene u kojima bujaju razne vrste života,
među kojima i jedna floridska posebnost.
Lamantini.
Mnogi ljeto provode u moru.
Ali dolaskom zime doplivaju u rijeke,
koje su relativno tople.
Ondje pasu obilje slatkovodnog bilja.
Ali ljudi uzimaju toliko vode iz tih izvora
i zagađuju mnoge druge,
da lamantini gube svoje zimske domove.
Budući da su relativno plitke, rijeke se brzo zagrijavaju.
A u proljeće širom Europe
porast temperature potiče iznenadno bujanje života.
Iz mađarske rijeke Tise počinju izlaziti vodencvjetovi.
Tri su godine živjeli ispod površine kao ličinke.
A sad u samo tri sata
milijuni krilatih jedinki plešu zajedno i pare se prije negoli uginu.
Ovaj izuzetan spektakl nekoć je bio uobičajen u istočnoj Europi.
Ali danas mnoge rijeke imaju stabilizirana korita
i vrlo su zagađene,
pa su vodencvjetovi većinom nestali.
No kad su rijeke čiste, život se brzo vraća.
Vodomar, najveličanstveniji ronilac.
Bukoč, najvještiji hvatač.
Iguazú na granici Brazila i Argentine.
Ovo su najveći slapovi na planetu.
Tisuće tona slatke vode prelijeva se svake sekunde.
Većina vode na Iguazú dolazi iz Amazonske kišne šume,
udaljene tisuću kilometara.
Ondje se uzdigla kao vodena para s krošanja u džungli.
Jedno stablo može proizvesti tisuću litara na dan.
Vodena para uzdiže se i kondenzira u oblake.
Svaki dan iz šume ispari 20 milijardi tona vode,
više nego što teče rijekom Amazonom.
Ako se kišna šuma uništi, bit će uništen i taj vitalni proces.
Dok putuju preko kontinenta, oblaci ispuštaju vodu,
te navodnjavaju farme i šume.
A u brazilskoj ravnici stvaraju najveću tropsku močvaru na Zemlji.
Pantanal.
No svake godine sezonske promjene smanjuju količinu vode
i Pantanal spadne na samo nekoliko riječnih kanala.
To odgovara vršnom grabežljivcu.
Jaguaru.
Sposoban je plivač, ali u vodi ne može skočiti na plijen,
zbog čega je inače zastrašujući lovac.
Tijekom sušnog razdoblja
obale su katkad prenapučene.
Ali jaguar je uočio plijen na rubu rijeke.
Vodenprase.
Mora mu se približiti da bi uspio.
Dva vodenpraseta neoprezno stoje u plićaku.
Vidjeli su jedni druge.
Tko će prvi potrčati?
Dalje uz rijeku, gusto raslinje pruža bolji zaklon.
Ali obala je ovdje dosta visoka.
Vodenprase ima oštar sluh.
Jedan glasan korak...
I šansa je propala.
Još jedan neuspjeh.
Možda je vrijeme da proba s nekim drugim plijenom.
Sukob s ovima bio bi riskantan.
Ali jaguar je doista gladan.
Ako jaguar kani uhvatiti kajmana,
mora mu zagristi vrat i čvrsto držati da spriječi kajmanov napad.
Mora doći točno iznad plijena.
Ovo je opasno.
Kajman se okreće kako bi pokušao utopiti jaguara.
Grabežljivac i plijen podjednaki su.
Jaguar ne pušta.
Nakon 20 minuta i gotovo potpuno iscrpljen, jaguar pobjeđuje.
Katkad rijeku na njezinu toku presijecaju jezera.
Ona sadrže 40 puta više vode od svih rijeka na svijetu.
Afričko jezero Tanganyika
sadrži gotovo petinu sve dostupne slatke vode na Zemlji.
Ali s obzirom na veličinu, Tanganyika sadrži malo života.
Duboka je gotovo kilometar i pol.
Ali na dnu se voda gotovo ne giba i ne sadrži kisik.
Samo blizu površine, u gornjih 150 metara,
voda sadrži dovoljno kisika za život.
A života ovdje ima u izobilju.
Ovdje se razvilo 250 vrsta ciklida,
od kojih mnoge ne žive nigdje drugdje.
U ovoj pretrpanoj vodi konkurencija je žestoka.
Mužjak ciklida Lamprologus callipterusa sakuplja školjke.
S više će školjaka privući više ženki.
A ovomu ide vrlo dobro.
Njegov susjed ima malu hrpu.
A susjed je lopov.
Čim mu okrene leđa...
lopov dojuri.
I ukrade školjku.
Čini se da marljivi vlasnik veće hrpe to ne primjećuje.
Lopov se ponovno okreće kriminalu.
I ponovno.
Sve dok nema najveću hrpu.
Školjke ne služe samo za ukras.
Ženke će ih rabiti kao kolijevke.
Jedna stiže.
Mala je, deset puta manja od njega.
Toliko je mala da se može uvući u školjku.
Ondje polaže jaja, a mužjak ih brzo oplođuje.
Ona će ostati unutra i štititi jaja dok se ne izlegnu za najviše 14 dana.
Carski ciklid, najveći u jezeru Tanganyika.
Ova je ženka duga gotovo metar, a mlade mora odgajati na otvorenome.
Čuvanje mladunaca cjelodnevni je posao za oba roditelja.
Ali budućnost svih ovih riba vrlo je nesigurna.
Globalna temperatura raste i jezero Tanganyika se zagrijava.
Njegove vode više se ne miješaju kao u prošlosti
i smanjuje se gornji sloj zasićen kisikom.
Rijeka Mekong u jugoistočnoj Aziji.
Duga je četiri tisuće kilometara i ima najšire slapove na svijetu.
Danas o njoj ovisi život više od 60 milijuna ljudi.
Monsunske kiše stvaraju tako ogroman nalet vode
da sâmi slapovi gotovo nestaju.
Voda je prepuna taloga,
koji je Mekong sakupio na dugačkom putovanju od Tibetanske visoravni.
Čak i prije poplave, voda prekriva ogromno područje.
Ovo izloženo korijenje dokaz je podizanja razine vode.
Kad stigne glavna bujica, drveće će biti potopljeno do grana.
Nekoliko mjeseci poplave tvore najveće područje
za razmnožavanje slatkovodnih riba.
Jedna vrsta ima osobito genijalno rješenje
za problem života u plitkoj vodi s malo kisika.
Riba sijamski borac.
Mužjak diše gutajući zrak s površine,
a u razdoblju razmnožavanja rabi tu sposobnost
da izgradi splav od mjehurića.
Radi dan za danom.
Ženka koja je čekala u blizini dolazi pregledati splav.
Omataju se jedno oko drugoga u nježnom zagrljaju.
Ovo sjedinjenje potiče je da ispusti jajašca.
Dok tonu, mužjak ih oplođuje.
Oboje ih oprezno sakupljaju.
A potom ih jedno po jedno ispuhuju u mjehuriće.
U ovim vodama stajaćicama kisika je malo,
ali jaja će ga iz mjehurića dobivati dovoljno da se razvijaju.
Vrhunac poplave tek treba stići.
Mekong će donijeti toliko vode
da će jezero Tonlé Sap postati pet puta veće nego za vrijeme sušnog razdoblja.
Mnogo ribe dolazi na ova nova hranilišta.
Ljudi tisućljećima iskorištavaju ovaj sezonski događaj.
Postavljaju mreže preko polovice rijeke,
a drugu polovicu ostave praznu
kako bi ribe mogle plivati i razmnožavati se.
Iz Mekonga se izlovi najviše slatkovodne ribe na svijetu.
Petina slatkovodne ribe koja se ulovi u svijetu
stiže iz ovog riječnog sustava.
Ali budućnost Mekonga,
kao i mnogih drugih rijeka širom svijeta,
u velikoj je opasnosti.
Promijenili smo prirodni tok
više od dvije trećine najdužih rijeka na planetu,
između ostaloga i građenjem brana.
Zato sad mnoge rijeke više ne teku.
U Ruahi u Tanzaniji u istočnoj Africi
ovi slonovi tragaju za vodom.
Svaki mora popiti 200 litara svaki dan, a ovdje nema ni kapi vode.
Ali slonovi znaju da baobab sadrži mnogo vlage.
U hitnoj ga situaciji jedu u ogromnim količinama.
I lavovi trebaju vodu.
Za njih je vrlo prikladno što se njihov plijen okuplja blizu vode.
Zato i grabežljivci i plijen idu prema rijekama.
Do prije 30 godina
rijeke u ovom dijelu Afrike nikad nisu presušivale.
Zemljoradnja na uzvodnim područjima uzima mnogo vode,
pa se tijekom sušnog razdoblja rijeke smanjuju na izolirane lokve.
Vodenkonjima je potrebna tekuća voda kako bi se rashladili tijekom dana.
Ali sad se moraju snaći s blatom.
Razina vode neprestano opada i oni su stiješnjeni.
Nervoza se povećava.
Svakog se dana blatne lokve smanjuju i položaj vodenkonja sve je gori.
Bizoni hitno trebaju vodu.
Lavovi su već pokraj pojilišta.
No bizone dalje tjera očajnička potreba za vodom.
Moraju piti svaki dan.
Riskantan je svaki odlazak na pojilište.
Ali bizoni nemaju izbora.
Suša se nastavlja, a bizoni su sve slabiji.
Izgledi se mijenjaju u korist lavova.
Slonovi su došli do svoje rijeke.
Ovdje nema nikoga drugoga jer je presušila.
Ali slonovi mogu naći vodu ondje gdje ostali ne mogu.
Surlom kopaju rupe u pješčanom riječnom koritu.
Zbog izvanrednog njuha
mogu otkriti vodu udaljenu nekoliko kilometara.
On im pomaže i da lociraju mjesta ispod zemlje
gdje je voda najbliže površini.
Tijekom suše izvori koje iskopaju mogu im spasiti život.
Teškoće sušnog razdoblja oduvijek su bile dio života u dolinama istočne Afrike.
Ali planet se zagrijava, a mi trošimo mnogo vode za vlastite potrebe,
pa suše postaju češće i teže.
Rijeka Platte u Nebraski u Sjevernoj Americi.
Svake godine kanadski ždralovi dolaze ovamo dok putuju preko Amerike,
u jednoj od posljednjih velikih životinjskih migracija.
Ovo im je jedno od najvažnijih stajališta.
Rijeka se nekoć razlijevala prerijom kilometar i pol u svim smjerovima.
To je bilo savršeno mjesto da se najedu i odmore.
No mi smo sagradili branu.
Uzeli smo toliko vode za vlastite potrebe
da je za ždralove ostalo vrlo malo prostora.
Ali čuvari prirode upravljaju tokom rijeke na takav način
da još stvara pješčane sprudove koje ždralovi trebaju.
Vodu ne trebamo samo mi.
Ali mi možemo osigurati da slatka voda i dalje teče.
I mi možemo odlučiti kako ćemo je dijeliti.
Posjetite ourplanet.com
i doznajte što trebamo učiniti kako bi slatka voda i dalje tekla.