PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Teprve před 50 lety
jsme se konečně vydali na Měsíc.
Vůbec poprvé jsme spatřili naši vlastní planetu.
Od té doby se populace Země víc než zdvojnásobila.
Tento seriál oslavuje zbývající přírodní zázraky
a odhaluje, co musíme zachovat,
aby lidé a příroda prosperovali.
Lesy.
Více jak polovina neopadavých a opadavých stromů na světě
stojí na těchto velkých shromaždištích.
Pro mnoho z nás jsou to tajemná a tmavá místa.
Jsou klíčové pro naše podnebí a domovem pro nespočet unikátních druhů.
Dříve jsme je bez váhání ničili.
Lesy mají ale úžasnou schopnost obnovy.
LESY
Toto je jižní okraj tajgy,
lesa, který převládá na dalekém severu.
Táhne se Ruskem tisíce kilometrů na východ.
Nyní, uprostřed zimy, je tu převážně ticho.
Jako by tu nežila žádná zvířata.
Tato oblast je ale domovem pro velmi vzácného, téměř bájného živočicha.
Tygra ussurijského.
Je jich méně než 600.
Vidíte ty nejintimnější záběry tohoto druhu, které byly kdy v přírodě natočeny.
Samec obchází teritorium o velikosti téměř 2000 kilometrů čtverečních.
Nemá na výběr, jestliže chce ulovit dostatek kořisti,
aby přežil dlouhou zimu.
Místní země je zubožená a jakékoli jídlo je tu nedostatkovým zbožím.
Šiška borovice.
Piniové oříšky dodávají během zimních měsíců důležitou energii.
Prase divoké je na nich závislé.
Musí se ale rychle nasytit a zmizet,
jinak se stanou potravou pro tygra.
Tahle hra na schovávanou probíhá napříč rozlehlými lesy,
ve kterých všechna zvířata hledají životodárné borové porosty.
Kvůli pytlačení je tygr ussurijský na pokraji vyhynutí,
avšak od 80. let jejich počet pomalu roste.
Tyto výjimečné záběry ukazují,
že pro jejich budoucnost jsou zásadní rozsáhlé lesy, kde můžou lovit.
Tajga se táhne od východu Ruska
přes Evropu až po Severní Ameriku.
Sestává se ze 750 miliard stromů,
které shromažďují přes 40 procent světové zásoby uhlíku.
Jsou proto důležitou součástí boje proti změně klimatu.
Během zimy jsou dny tak krátké a teploty tak nízké,
že zde nic neroste.
Takto daleko na severu dokáže les uživit velmi málo zvířat,
na rozdíl od tropických deštných pralesů.
Mnoho z nich je závislých na potravě, kterou najdou v řekách.
Západní Aljaškou, jak na jaře, tak i teď na podzim, proplouvají
proti proudu řek lososi na své cestě z oceánu k trdlištím svých předků.
Jejich cesta z moře do lesa představuje
největší přesun živin z jednoho biotopu do druhého
kdekoli na Zemi.
Ryby jsou klíčovou sezonní potravou pro všechny predátory žijící v tomto lese.
Orli bělohlaví zde žijí celý rok a hnízdí blízko u řeky.
Mladí orli, stále bez bílého zabarvení hlavy,
tráví první roky svého života hledáním potravy v lese.
Tato čtyřletá samička už je natolik velká, aby si zkusila zabrat místo u řeky.
Nejdřív na ni zbývají jen zbytky po ostatních.
A i o ty se musí porvat.
Musí se poohlédnout jinde.
Tajga je možná rozlehlá,
ale místa, kde se lososi třou, jsou známá všem predátorům.
Jakmile začnou řeky zamrzat, soupeření se stává ještě intenzivnějším.
Mladá orlice má štěstí, ale její úspěch nezůstane bez povšimnutí.
Má jednu výhodu.
Samice, i takto mladé, jsou větší než samci.
A tady na velikosti záleží.
Přichází zima
a mladí i staří se musí vypořádat se silným chladem.
Jestli orlice přežije, získá místo
v jednom z největších a nejdrsnějších lesů na světě.
O něco dále na jih se nachází poslední velký sekvojový les.
Ještě nedávno rostly tyto ohromné stromy napříč severozápadem Ameriky.
Dnes jich zbývá jen pět procent.
Zde jsou podmínky příznivější.
Vítr sem přináší teplý a vlhký vzduch z Pacifiku,
takže stromy zde mohou růst po celý rok.
Ve vegetaci vlhkého lesního podrostu se ukrývá bohatě osídlený podzemní svět.
Sameček tarichy zrnité.
Každé jaro ho záhadné nutkání žene,
aby se vrátil do říčky, kde se jako pulec vylíhl.
Avšak musí si pospíšit.
Je tu hodně dalších...
se stejným plánem.
Všichni hledají samičku,
ale urazit několik stovek metrů napříč pralesem není snadné.
Je tu velká konkurence.
A samička už touží začít.
Jakmile se spárují, musí se držet,
protože samičce může trvat několik hodin, než vypustí všechna vajíčka.
Další samci dychtí po tom zaujmout jeho místo.
Soupeření je tak silné,
že samičky uprostřed těchto zmítajících se klubíček
se kvůli nedostatku vzduchu někdy i utopí.
Ale její první partner se jí stále drží.
Za několik týdnů se vylíhnou jejich pulci.
A akorát včas, protože les se dramaticky promění.
Na konci léta je už les sluncem tak sežehnutý,
že je suchý jako troud.
Silný vítr rozhání plameny
a teploty dosahují až 700 stupňů Celsia.
Následkem požáru je zdánlivě naprostá destrukce.
Vítr pročesává nově odkrytý podrost
a z popelu tvoří prašné víry.
Vypadá to, že půda je bez života.
Ale les není ani omylem mrtvý.
Během pouhých několika měsíců
vyrostou z půdy semínka rostlin a stromů.
Mnoho z nich by vůbec nevyklíčilo, kdyby si napřed neprošly křtem ohněm.
Skrze nově otevřenou klenbu prosvítá na zem světlo
a dodává tak energii pro vzrůst nové vegetace.
Starší a zkušenější sekvoje přežily.
Ochraňuje je jejich tlustá, ohnivzdorná kůra.
Pro trvalé zdraví těchto lesů je tato přirozená odolnost nezbytná.
Většina lesů se však nedokáže zotavit sama.
Mnohým z nich pomáhají zvířata.
Stromy a jejich obyvatelé jsou na sobě vzájemně závislí.
A tato závislost je nejočividnější
v indickém Západním Ghátu.
Tento světově důležitý biotop
obývá třetina všech zvířecích druhů žijících v Indii.
Makak lví.
Živí se ovocem z mnoha různých stromů
a ve svém trusu tak přenášejí jejich semínka.
Ale většina opic moc daleko necestuje.
Když chtějí rostliny roznést svoje semínka do větší vzdálenosti,
potřebují jiný druh dopravy.
Křídla.
Křídla dvojzoborožce žlutozobého mají rozpětí téměř dva metry.
Umožňují jim tak při hledání potravy překonat velké vzdálenosti.
Dvojzoborožci se živí ovocem ze zhruba 40 různých druhů stromů,
a přenášejí tak jejich nestravitelná semínka
napříč celým Západním Ghátem.
Je tak v zájmu stromů, aby upoutaly pozornost dvojzoborožců.
Ač jsou fíky chutné,
nejsou příliš výživné,
a tak jich musí spořádat opravdu hodně.
Což může být únavné.
Ale nic není zadarmo.
Jediný fíkovník přiláká velké množství dvojzoborožců.
Soupeření mezi nimi je intenzivní.
Toto vzdušné klání mezi samci nebylo ještě nikdy natočeno
a jeho smysl není zcela jasný.
Je možné, že se ptáci pouze hašteří o jídlo,
ale zdá se, že tu jde o něco víc.
Vítěz může názorně předvést svou sílu a dovednosti samičkám.
Samci rozhodně dychtí po tom získat si jejich přízeň.
Je pro ně obzvlášť důležité najít si toho nejlepšího partnera,
protože jakmile se dají dohromady, pouto mezi samcem a samičkou
vydrží celý život.
Les má z jejich hašteření také prospěch,
protože i poražený dvojzoborožec
roznese při hledání další potravy semínka napříč velkou oblastí.
Vztah mezi stromy a zvířaty v lese
ale není vždy tak harmonický.
Toto je největší les v Africe, miombo.
Jmenuje se po jednom z místních stromů.
Rozkládá se na ploše větší jak 1600 kilometrů,
od Angoly na západě, až po Mosambik na východě.
Během největšího sucha
přitahuje miombo zvířata z celé jižní Afriky.
Sloni preferují trávu, pokud je k dispozici. Je velmi výživná.
Když k dispozici není, stravují se hojnými listy a větvemi stromů.
Ale nejsou jediní, kdo zde hladoví.
Toto jsou housenky
motýlů z čeledi martináčovitých.
Vylíhnou se najednou v obrovském počtu.
Jakmile se v lese objeví nové listy, housenky zahájí svůj útok.
Jsou nenasytné
a za šest týdnů jsou čtyřicetkrát větší.
Než dospějí, tato milionová armáda
připraví celý les o veškeré listí.
Ale miombo se vzpamatuje.
Housenky už jsou pryč,
a tak na stromech vyrostou druhé listy.
Tato čerstvá pastva přiláká slony.
Nejsou tak nároční jako housenky.
Snědí každou část stromu.
Hladový slon za den spořádá až 200 kilogramů vegetace.
A přece i toto ničení má své výhody.
Vytvaruje les ku prospěchu jednoho z nejohroženějších zvířat v Africe.
Pes hyenovitý.
Nejsnáze a nejčastěji je můžeme zahlédnout na travnatých pláních.
Ale otevřené lesy jsou jejich nejoblíbenějším biotopem.
Procházející sloni otevřou les
a to přitahuje zvířata, které psi hyenovití loví.
Pro psy představuje les miombo perfektní loviště.
A je to také skvělé místo na vychovávání štěňat.
Mláďata s nadšením vítají dospělé, kteří se právě vrací z lovu.
Jídlo.
Štěňata tráví první tři měsíce v úkrytu pod zemí.
Teď už jsou dostatečně sebevědomá,
aby trávila většinu času venku.
Tady se můžou bavit jako všechna ostatní štěňátka.
Hraní si je pro mláďata důležité,
protože během něj navazují sociální vazby,
které budou potřebovat, jakmile spolu začnou lovit.
Les miombo byl pro psy hyenovité vždy důležitý,
ať už jako loviště, nebo jako útočiště.
Ještě nikdy nebyl tak zásadní
pro přežití tohoto ohroženého druhu, jako právě teď.
Přežijí tu jedině tehdy, když tu budou i další tvorové,
kteří jim vytvoří ideální biotop.
Lesům na Madagaskaru
výhradně dominuje jeden z nejzvláštnějších stromů.
Baobab.
Ostrov je už 80 milionů let izolován.
Během takto dlouhého času se zvířata a rostliny
vyvinuly do forem, které se značně odlišují od všech ostatních.
Díky tomu se jedná o jeden z nejvzácnějších lesů na světě.
Toto není opice, ale její vzdálený příbuzný, lemur.
Existuje minimálně 40 odlišných druhů lemurů.
Všichni žijí výhradně na Madagaskaru a všichni jsou ohrožení.
Lemuři jsou pro les nepostradatelní.
Bez nich by některé druhy stromů nepřežily.
V lese dokonce žije i specializovaný lovec lemurů.
Největší predátor na Madagaskaru.
Jeho přítomnost je důvodem k poplachu.
Může dorůst do délky jednoho a půl metru
a v přírodě je velmi zřídka k vidění.
Fosa.
Po většinu roku žijí samotářsky,
ale v období říje se shromáždí způsobem sobě vlastním.
Každá dospělá samice se zabydlí ve stromě vyhrazeném k páření.
Zhruba šest samců se shromáždilo v lese pod ním.
Ale samice už je zaneprázdněná.
Jeden ze samců zde zanechá svůj pach.
Svou vizitku, aby věděla, že tu byl.
Musí čekat, jestli si toho samice všimne.
Její současná schůzka může trvat celou noc.
Největší predátoři jsou zaneprázdněni, a tak mohou ostatní zvířata
nerušeně pokračovat ve svém normálním nočním programu.
Toto jsou nymfy voskovky Phromnia rosea, které žijí jen na Madagaskaru.
Nikdo netuší, proč mají tento pozoruhodný tvar.
Živí se mízou stromů.
Absorbují tu část, kterou potřebují, a vylučují sladkou kapalinu.
Někdy se jí říká, možná lichotivě, medovice.
A medovice poskytuje potravu zvláštnímu druhu malého lemura.
Maki trpasličí je pouze 15 centimetrů dlouhý
a patří mezi nejmenší primáty na světě.
Je velmi aktivní a potřebuje energicky vydatnou stravu.
I když jsou kapky cukru očividně lahodné,
moc ho nenasytí.
Samička proto nenechá ani kapičku nazmar.
Samci fosy stále čekají na zemi na svou šanci.
Samička maki se najedla k prasknutí,
a tak se stáhne zpět do bezpečí svého doupěte,
kde prospí celý den.
Na zemi okolo stromu na páření to tak uspokojivě nevypadá.
Pár nahoře podle všeho ještě neskončil.
Bude si muset buď najít jiný strom, nebo se bude muset obrnit trpělivostí.
Ale možná, že selže kompletně.
Za posledních 20 let zmizela třetina madagaskarských fos,
což je následek neustálého ničení lesů lidmi.
Od pořízení těchto záběrů
tento les a všechna unikátní zvířata v něm
zmizely v propadlišti dějin.
Na Madagaskaru zbývají už jen tři procenta tropicky střídavě vlhkých lesů.
Na celém světě jsme zničili
více jak polovinu kdysi vzkvétajících lesů.
Nejen, že přicházíme o jejich zvířecí obyvatele,
ale také měníme klima celé planety.
Avšak když dáme našim lesům šanci,
jsou až téměř neuvěřitelně odolné.
Možná ten nejlepší důkaz o jejich schopnosti obnovy
můžeme vidět na místě jedné z našich největších katastrof.
Černobyl.
V roce 1986 vybuchl jeden ze čtyř reaktorů v černobylské jaderné elektrárně.
To přeměnilo tuto utopickou vizi budoucnosti na město duchů.
Více jak 100 tisíc lidí bylo okamžitě evakuováno.
Nikdy se nevrátili.
Radioaktivní zóna byla prohlášena za neobyvatelnou na dobu dalších 20 000 let.
A přesto došlo navzdory radiaci k pozoruhodné obnově.
Za pouhou dekádu
začala ve zničeném městě klíčit vegetace.
A jak se začal znovu utvářet les, objevila se tu i zvířata.
Napřed byla považována za zřídkavé návštěvníky,
ale brzy se ukázalo, že bývalé město
je nyní domovem pro etablovanou a prosperující komunitu divoké zvěře.
Během pouhých 20 let zaznamenali vědci populaci živočichů
podobnou divočejším částem Evropy.
Nyní je běžné zde zahlédnout srnce obecného, toulajícího se po předměstí.
Stáda ohroženého koně Převalského
se dnes volně procházejí kdysi hektickým městem.
Ze všeho nejpřekvapivěji
se do místních lesů vrátil ten největší predátor.
Vlci.
Tito lovci se navrátí jedině tehdy,
když se daří jejich kořisti a okolnímu lesu.
Podle studií
žije v uzavřené zóně sedmkrát více vlků než mimo ni.
Žádný člověk zde bez ochrany
nevydrží moc dlouho, aniž by riskoval smrt.
Radiace nás sice vyhnala,
ale zároveň vytvořila prostor pro návrat divoké zvěře.
Dramatická opětovná kolonizace Černobylu během pouhých 30 let
je důkazem mimořádné odolnosti lesů.
Jestli se rozhodneme dát lesům čas a prostor,
mohou Zemi znovu obohatit
o většinu úžasných a různorodých zvířat a rostlin,
o které jsme ji nedávno připravili.
Budoucnost s více lesy je klíčem k odolnosti naší planety.
Navštivte prosím ourplanet.com,
kde zjistíte, co můžete udělat pro obnovu lesů.
Slyším zpívat svět celý
Slyším celý svět volat teď, nebo nikdy
Ještě není moc pozdě se změnit
a naše problémy konečně pochopit
Slyším, jak celý svět volá Jsme v tom všichni spolu
Překlad titulků: Jakub Doležal