A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Épp 50 éve annak
hogy a Holdra merészkedtünk.
Először tekintettünk vissza a saját bolygónkra.
Azóta az emberi népesség több mint duplájára nőtt.
Ez a sorozat a természet fennmaradó csodáit ünnepli
és megmutatja, mit kell megőriznünk
hogy biztosítsuk az emberiség és a természet virágzását.
Erdők.
A világ fáinak fele, legyenek azok akár örökzöldek, akár lombhullatók
ilyen hatalmas csoportosulásokat alkot.
Sokunk számára a rejtély és sötétség világát jelentik.
Kulcsfontosságúak az éghajlatunk számára, és számtalan egyedi fajnak adnak otthont.
A múltban habozás nélkül pusztítottuk őket.
Azonban az erdőknek megdöbbentő képességük van a felépülésre.
ERDŐK
Ez a tajga déli pereme
Az erdő, amely a messzi északon uralkodik.
Keletre, Oroszországon keresztül kilométerek ezrein terül el
és most, a tél közepén, többnyire csendes.
Állatoknak látszólag semmi nyoma.
De ez az otthona egy állatnak, amely olyan ritka, hogy már-már legendás.
A szibériai tigris.
Hatszáznál is kevesebben vannak.
Ezek a képek a róluk vadonban valaha is készítettek legbensőségesebbjei.
Egy hím szibériai tigris majdnem 2000 négyzetkilométeres territóriumot jár be.
Ezt is kell tennie, ha elég zsákmányt akar találni
hogy életben tartsa magát a hosszú télen át.
Elszegényedett vidék ez, ahol ritkán találni bármilyen ételt.
Egy toboz.
A fenyőmagok létfontosságú energiát adnak a téli hónapokra.
A vaddisznók élete ezektől a magoktól függ.
Ahogy felkapták, már menniük is kell
hiszen ők maguk is eleséggé válhatnak.
Ezt a bújócskát hatalmas területeken játsszák.
mivel minden állat keresi az életet adó fenyőcsoportokat.
Az orvvadászat a kihalás szélére sodorta a szibériai tigrist
de az 1980-as évek óta a számuk lassan növekedésnek indult.
Ezek a ritka bepillantások felfedik
hogy a jövőjük még mindig az óriási erdős vadászterületükön múlik.
A tajga keleten Oroszországtól
Európán át Észak-Amerikáig terjed.
Hétszázötven milliárd fát foglal magában
és a világ szénkészletének 40 százalékát tárolja.
Ezért életbevágó részét képezi a klímaváltozás elleni harcnak.
Télen a napok olyan rövidek, a hőmérséklet pedig olyan alacsony
hogy a növekedés fennakadt.
Ennyire északon az erdő csak nagyon kevés állatot bír ellátni
a trópusi esőerdőkhöz képest.
Sokakat az erdő folyói látnak el táplálékkal.
Nyugat-Alaszkában minden tavasszal és ősszel, mint most
a lazacok elhagyják az óceánokat
és felúsznak a folyókon, hogy eljussanak az ősi ívóhelyükre.
Utazásuk a tengertől az erdőig
a tápanyagok legnagyobb élőhelyek közötti vándorlása
az egész Földön.
A hal rendkívül fontos időszakos élelem
az erdőben élő összes ragadozó számára.
A fehérfejű rétisasok egész évben itt élnek, és a víz közelében fészkelnek.
A sasfiókák, akiknek még nem fehéredett ki a fejük
életük első éveit az erdőben töltik, táplálék után kutatva.
De, akár ez a négy éves nőstény
már ők is elég nagyok ahhoz, hogy megpróbálják meghódítani a folyót.
Először csak mások maradékait bírja megszerezni.
És még ezekért is harcolnia kell.
Máshol kell tovább keresnie.
Habár a tajga óriási
a lazacok ívóhelyei minden ragadozó számára ismertek.
Ahogy a folyók elkezdenek befagyni, a versengés tovább fokozódik.
Ez az ifjonc szerencsés, de a sikerére azonnal felfigyelnek.
Van azonban egy előnye.
A nőstények még fiatal korukban is nagyobbak a hímeknél.
És itt fontos a méret.
Ahogy telik a tél
a fiataloknak és az időseknek is meg kell birkózniuk a metsző hideggel.
Ha sikerül túlélnie, kivívta helyét
a világ egyik legnagyobb és legkíméletlenebb erdejében.
Kicsivel délebbre innen áll az utolsó az óriási mamutfenyő-erdők közül.
Nem is olyan régen ezek a fák benőtték a Csendes-óceán egész északnyugati partját.
Mára csak öt százalékuk maradt.
Itt kevésbé durvák a körülmények.
A szelek meleg, párás levegőt hoznak a Csendes-óceán felől.
Ezért a fák egész évben tudnak növekedni.
A nedves talajszinti növényzet alatt elrejtve
sűrűn benépesített alvilág található.
Egy hím durva bőrű gőte.
Minden tavasszal úrrá lesz rajta a rejtélyes kényszer
hogy visszatérjen a tavacskába, ahol ebihalként kikelt.
Gyorsan kell odajutnia
mert sokan vannak a hozzá hasonlók
akiknek ugyanez jár a fejükben.
Mind nőstényeket keresnek
de több száz méternyi őserdőn átkelni nem könnyű feladat.
Erős a konkurencia.
A nőstény pedig indulásra kész.
Amint párosodtak, rákapaszkodik
mivel a nősténynek órákig is tarthat, hogy lerakja az összes tojását.
A többi hím kész átvenni a helyét, ha tehetik.
Annyira erőteljes a versengés
hogy a nőstények a vonagló csomó közepén
gyakran megfulladnak levegő hiányában.
De az első hím szorosan tartja.
Heteken belül kikelnek majd az ebihalaik.
És még épp időben, hiszen az erdő drámai változáson készül átmenni.
A nyár végére a napfény oly ropogósra sütötte a fákat
hogy szárazak, akár a gyújtós.
Az erős szelek terjesztik a lángokat
a hőmérséklet pedig 700 Celsius-fok fölé emelkedik.
A következmény látszólag teljes pusztulás.
Ahogy a szél átszeli a lecsupaszított erdőtalajt
hamuval teli portölcséreket ver fel.
A talaj látszólag élettől mentes.
De az erdő még messze nem halt ki.
Alig néhány hónapon belül
virágok és facsemeték bújnak ki a földből.
Sokan nem is csíráztak volna ki, ha nem esnek át tűzkeresztségen.
A frissen megnyílt lombsátoron átszűrődő napfény
biztosítja az energiát az új növekedési hullámnak.
Az öregebb, jól megalapozott mamutfenyők túlélték
megvédte őket a vastag, tűzálló kérgük.
Ez a természetes alkalmazkodóképesség elengedhetetlen az erdők egészségéhez.
A legtöbb erdő azonban nem képes magától felépülni.
Sok erdő gyógyulását az állatok segítik.
A fák és lakóik egymástól kölcsönösen függnek.
Ez a kölcsönös függés sehol sem olyan nyilvánvaló
mint az indiai Nyugati-Ghátoknál.
Ez a globálisan rendkívül fontos élőhely ad otthont
az Indiában élő összes állatfaj egyharmadának.
Oroszlánfejű makákók.
Sokféle fa gyümölcsét fogyasztják
és ezáltal szétszórják a magvaikat
amelyek sértetlenül megússzák az ürülékben időzést.
De a legtöbb majom nem megy túl messzire.
Ahhoz, hogy a növények magvai messzebbre is eljussanak
másfajta szállító eszközre van szükségük.
Szárnyakra.
A nagy szarvascsőrűmadár szárnyfesztávolsága majdnem két méter
ami lehetővé teszi, hogy nagy távokat tegyen meg élelemért kutatva.
A szarvascsőrűmadár nagyjából 40 különböző fa gyümölcsével táplálkozik
és az emészthetetlen magvaikat szétszórja
a Nyugati-Ghátok egész területén.
A fáknak tehát előnyt jelent, ha felkeltik a szarvascsőrűmadár figyelmét.
Habár a füge jó ízű
kevés tápanyagot tartalmaz
ezért a madárnak nagy mennyiséget kell megennie belőle.
Ez fárasztó tud lenni.
Ám nem mindenki jut gyümölcshöz.
Egyetlen gyümölcsöző fügefa rengeteg szarvascsőrűmadarat vonz.
Heves köztük a versengés.
A hímek légi párbaját még soha sem vették filmre.
A párbaj célja nem teljesen világos.
Lehetséges, hogy a madarak csupán az élelemért civakodnak
de lehet, hogy ennél többről van szó.
A győztes demonstrálhatja erejét és képességeit
a nőstény látogatóknak.
A hímek szemmel láthatóan szeretnének jó benyomást kelteni.
E madaraknál különösen fontos, hogy a legjobb párt találják meg
hiszen ha egyszer létrejön a kötelék hím és nőstény között
egész életükön át tart.
Az erdőnek ezek a párbajok is a javára válnak
mert a vesztes szarvascsőrű madár is
szétszórja a magokat, miközben tovább keresi az élelmet.
A fák és erdei állatok közötti kapcsolat
nem mindig ilyen harmonikus.
Ez Afrika legnagyobb erdője, a Miombo.
Nevét a leggyakoribb fájáról kapta.
Több mint 1500 kilométeren terül el.
Nyugaton Angola, keleten pedig Mozambik határolja.
A száraz évszak csúcsán
a Miombo Afrika egész déli részéről magához vonzza az állatokat.
Az elefántok a füvet szeretik a legjobban, ami nagyon tápláló.
De ha az fogytán van
a Miombo bőséges levelei és ágai közül válogatnak.
De nem ők itt az egyetlenek, akik éhesek.
Ezek a Mopane kukacok
igazából nem is kukacok, hanem hernyók.
Egyszerre, hatalmas számban kelnek ki.
És amint megjelennek az erdő új levelei
azonnal támadnak.
Olyan mohón táplálkoznak
hogy alig hat hét alatt 40-szeresére nő a méretük.
Mire teljesen kifejlődnek, ez a milliós létszámú sereg
az egész erdőt megfosztja a lombjától.
De a Miombo talpra áll.
Amikor a hernyók elmentek
a fákon másodjára is kihajtanak a levelek.
Ez a friss lakoma hívogatja az elefántokat.
Ők nem olyan válogatósak, mint a hernyók.
A fának minden részét megeszik.
Egy éhes elefánt egy nap akár 200 kilónyi növényzetet is el tud rágcsálni.
De ennek a pusztításnak is megvannak a maga előnyei.
Az erdő átalakulása segíti Afrika egyik legveszélyeztetettebb állatfaját.
Afrikai vadkutyák.
A legkönnyebben a legelőkön lehet őket megtalálni
de valójában a kedvenc élőhelyeik az ehhez hasonló nyílt erdők.
Az elefántok megnyitják az erdőt
és ez idevonzza a kutyák zsákmányait.
A kutyák számára a miombo erdő tökéletes vadászterület.
Továbbá kiváló hely a kölykök felnevelésére is.
A kölykök izgatottan köszöntik a vadászatból
visszatérő felnőtteket.
Táplálék.
A kölykök életük első három hónapját a föld alatt rejtőzve töltik.
Most már elég magabiztosak ahhoz
hogy az idő nagy részét a felszínen töltsék.
És, mint minden kutyakölyök, játszanak.
A játék fontos a kicsiknek
hiszen eközben alapozzák meg a társadalmi kötelékeket
amelyekre szükségük lesz, mikor majd csapatként vadásznak.
A Miombo mindig is fontos volt a vadkutyáknak
zsákmányszerzés és menedék szempontjából is.
A veszélyeztetett faj túléléséhez
még sosem volt annyira fontos, mint most.
De csak akkor fognak túlélni, ha más élőlények is itt vannak
hogy segítsenek megteremteni az élőhelyüket.
Ezt a madagaszkári erdőt
a világ egyik legkülönösebb fája uralja.
A majomkenyérfa.
A sziget el volt zárva több mint 80 millió évig.
Ez alatt a végtelen idő alatt állatai és növényei
meglehetősen más formában fejlődtek, mint máshol.
Ez teszi bolygónk egyik legértékesebb erdejévé.
Ez nem majom, hanem annak egy távoli rokona, a maki.
Legalább 40 fajta különböző maki él
mind kizárólag Madagaszkáron, és mind veszélyeztetettek.
A makik létfontosságúak az erdő számára.
Nélkülük néhány fafajta nem lenne képes túlélni.
Az erdőnek erre szakosodott makivadásza is van.
Ő Madagaszkár csúcsragadozója
és jelenléte aggodalomra ad okot.
Másfél méter hosszúra is megnőhet
és nagyon ritkán látni a vadonban.
A fossza.
A fosszák az év nagy részét egyedül töltik
de a párzási időszakban teljesen sajátos módon gyűlnek össze.
Minden felnőtt nőstény egy párzásra kijelölt fa tetején ver tábort.
Nagyjából fél tucat hím fossza gyűlik össze alatta
de a nőstény szemmel láthatóan elfoglalt.
Ezért az egyik hím szagmintát hagy.
Egy névjegykártya, hogy tudják, itt járt.
Nem tud mást tenni, csak várni, hogy a nőstény észreveszi-e.
A nőstény párzása egész éjjel eltarthat.
Amíg a csúcsragadozók nem figyelnek, a többi erdőlakó
nekiláthat szokásos éjszakai teendőnek, anélkül, hogy zavarnák őket.
Ezek a levéltetvek kizárólag itt, Madagaszkáron őshonosak.
Senki se tudja, miért van ilyen szokatlan alakjuk.
A fák gyantáján élnek
elnyelik a számukra fontos részt, a többit pedig édes folyadékként
választják ki, amit hízelgően mézharmatként is ismernek.
A mézharmat pedig táplálékként szolgál egy bizonyos apró makifaj számára.
A szürke egérmaki összesen 15 centiméter hosszú
a világ egyik legkisebb főemlőse.
Nagyon aktív, ezért energiában gazdag élelemre van szüksége.
Habár a cukorcseppek kétségtelenül ízletesek
nem nagyon táplálóak.
Ezért egy cseppet sem hagy kárba veszni.
A hím fosszák lent még mindig a sorukra várnak.
Miután annyit evett, amennyit bírt
visszatér a biztonságos üregébe
hogy átaludja a nappal óráit.
A fosszák párzási fája körül
nem olyan kielégítő a helyzet.
A fenti pár még mindig egymással van elfoglalva.
A hímnek vagy nagyon türelmesnek kell lennie, vagy keresnie kell egy másik fát.
Az is lehet, hogy teljesen sikertelen lesz.
Madagaszkár fosszáinak egyharmada tűnt el az elmúlt 20 évben.
Ez az emberek folyamatos erdőirtásának következménye.
Képeink rögzítése óta
ez az erdő és az egyedi élővilág, amelynek otthont adott
teljes egészében eltűnt.
Madagaszkár száraz erdőinek csupán három százaléka maradt fenn.
Világszerte elpusztítottuk
a bolygón egykor virágzó erdők több mint felét.
Nemcsak az itt élő állatokat veszítjük el
hanem az egész bolygó éghajlatát is megváltoztatjuk.
De ha a bolygó erdői kapnak egy esélyt
hihetetlenül ellenállóak tudnak lenni.
Talán regenerálódó képességük legjobb bizonyítéka
az egyik legnagyobb katasztrófánk helyszínén figyelhető meg.
Csernobil.
1986-ban a csernobili atomerőmű négy reaktorának egyike felrobbant.
Ezt az utópisztikus jövőképet szellemvárossá változtatta.
Több mint 100 000 embert azonnal evakuáltak
és sosem térhettek vissza.
Az érintett területet a következő 20 000 évre lakhatatlanná nyilvánították.
A sugárzás ellenére azonban bámulatos felépülés történt.
Alig egy évtized alatt
a növényzet elkezdett kicsírázni a romos városban.
És ahogy az erdő újra életre kelt, megjelentek az állatok is.
Először azt hittük, csak ritka látogatók
de hamar nyilvánvalóvá vált, hogy az egykori várost
vadállatok népes közössége foglalta el.
A tudósok által alig 20 év alatt rögzített állatpopulációk
Európa vadabb tájaihoz hasonlóak.
Gyakran látni európai őzeket átsétálni a kertvároson.
A veszélyeztetett przsevalszkij-lovak csordái
most szabadon kószálnak az egykor mozgalmas városban.
Ami talán a legmeglepőbb, az az
hogy az erdők csúcsragadozója is újra felbukkant.
Farkasok.
Az ilyen vadászok csak akkor térnek vissza
ha az erdőkben a zsákmányuk is bőséges.
A kutatások kimutatták
hogy a tiltott övezeten belül több farkas van, mint azon kívül.
Védelem nélkül egy emberi lény
sem bírná itt sokáig anélkül, hogy életveszélybe kerüljön.
De ahogy minket elüldözött
a sugárzás, teret adott a vadvilág visszatérésének.
A Csernobilban alig 30 év alatt lezajlott drámai gyarmatosítás
bizonyítja az erdők rendkívüli rugalmasságát.
Ha úgy döntünk, időt, és teret adunk az erdőknek
képesek újra beborítani a Földet
azzal a gazdag növény- és állatvilággal
amelytől nemrég megfosztottuk.
Az erdőkkel teli jövő kulcsfontosságú bolygónk rugalmasságához.
Kérjük, látogasson el az ourplanet.com-ra
hogy többet tudjon meg arról, mit kell tennünk, erdőink helyreállításáért.
OURPLANET.COM TERMÉSZETVÉDELMI VILÁGALAP
A feliratot fordította: Bozó Ádám