Před šedesáti tisíci lety
lidé poprvé opustili Afriku.
Od té doby jsme se nezastavili.
Cestujeme do všech koutů Země.
Naše cesta je však jen jednou z mnoha.
V každý okamžik
jsou v pohybu miliardy zvířat.
A závisí na tom zdraví naší planety.
NAŠE PLANETA II
Migrace je nejdůležitější strategií přežití.
Ať už za potravou…
za rozmnožováním…
nebo za novým domovem.
Není však bez rizika.
Tento seriál sleduje obdivuhodná putování
světem, který se mění rychleji než kdy dřív.
Až nyní začínáme chápat,
že veškerý život na Zemi
závisí na svobodě pohybu.
SVĚT V POHYBU
Každý rok se tato půda v Botswaně mění.
Tyto jizvy jsou jedinou známkou toho, že před třemi měsíci byla zaplavená vodou.
Pak úrodná a zelená.
A nyní spálená a vyprahlá.
Tato změna vede zvířata k masovému přesunu.
Buvoli kaferští pochodují přes poušť Kalahari
k poslední vodě, která zbývá.
Jednotlivé skupiny se spojily a vytvořily megastádo.
Největší v Africe.
Všichni podnikají stejnou každoroční pouť
k jednomu vzdálenému močálu.
A jiní na to spoléhají.
Tito lvi se na buvoly specializují.
A příchod megastáda
je pro ně nejdůležitější událostí roku.
Na buvolí armádu čekali celé týdny.
Upírají zraky na každý obrys, který překročí horizont.
Konečně.
Blížící se horda tvoří zeď z rohů a svalů.
Ale lvi musí najít slabé místo.
To by mohlo být ono.
Osamělý býk.
Je sice stranou od stáda,
ale je čtyřikrát těžší než lev
a patří mezi nejnebezpečnější zvířata Afriky.
Smečka musí postupovat opatrně.
Jeden po druhém se k němu nenuceně blíží,
jako by je lov nezajímal.
Ve skutečnosti zaujímají pozici.
Samice se v útoku střídají…
a býka vyčerpávají.
Nyní se do boje zapojují těžší samci.
Smečka natolik vytříbila svou techniku,
že během pouhých tří minut
zdolala nejobávanějšího protivníka.
Migrace, na níž jsou lvi závislí,
je jednou z milionů, podléhajících ročním obdobím.
Ty jsou zase
důsledkem jiné cesty.
Celoročního oběhu naší planety kolem Slunce.
Její cesta probíhá při sklonu dvacet tři a půl stupně.
A právě to způsobuje naše roční období.
Lépe to pochopíme při pohledu na severní pól.
Polovinu roku je odkloněný od Slunce,
ponořený v zimě a tmě.
Během druhé poloviny se přehoupne směrem ke Slunci,
a dny jsou rázem delší.
Právě tento roční cyklus
řídí největší pohyby života na Zemi.
A na severní polokouli to přináší největší změnu v roce.
Jaro.
BŘEZEN
Na konci března se dny prodlužují rychleji než kdy jindy.
Je více slunečního světla, které rychle zahřívá půdu,
což spouští bouřky.
Severní polokoule je náhle teplejší
a vlhčí.
Dokonalé podmínky pro rostliny.
Země zezelená.
SÚDÁN ETIOPIE
Jeden živočich umí růstový spurt rostlin využít jako nikdo jiný.
Před týdnem
byla tato saranče pustinná v Etiopii
plachým, samotářským tvorem, který se pohyboval jen velmi málo.
To už neplatí.
Když prudce vzroste dostupnost potravy,
přepnou se saranče do režimu roje.
Vydají se na pochod
a rozmnožují se desetkrát rychleji.
Jak jejich počet vylétne,
decimují veškerý porost.
Aby našly další potravu,
musí zůstat v pohybu.
Hejno roste.
A roste.
Spořádá každou rostlinu, která mu stojí v cestě.
Ale to je jen začátek.
Po zemi je jejich pohyb omezený.
Aby se dostaly dál,
musí změnit podobu.
Narostou jim křídla.
Nyní, s umocněným apetitem,
se celá armáda vznese k nebi.
Napasou se
a odletí.
Napasou…
a odletí.
Společně vytvoří obří hejno.
Největší zaznamenané za posledních 70 let
a čítající 200 miliard jedinců.
Pokud se má nakrmit celé hejno,
musí se přesouvat dál a rychleji.
Každý den překoná sto kilometrů.
SÚDÁN
Prolétá jednou zemí za druhou,
a co je nejpřekvapivější,
dokonce překoná i Rudé moře.
RUDÉ MOŘE
PÁKISTÁN
INDIE
Je to poprvé, kdy hejno opustí Himálaj a dostane se až do Tibetu.
TIBETSKÁ NÁHORNÍ PLOŠINA
Kamkoli přiletí,
přinese chaos.
Bude v pohybu,
dokud změna ročních období nepřinese sucho.
Až potrava konečně dojde,
zmizí i hejno.
DUBEN
V dubnu se den na severu i nadále prodlužuje.
Nárůst slunečního svitu ohřívá oceány,
což vede ke vzniku rozsáhlého vodního květu
a k náhlé hojnosti potravy.
TICHÝ OCEÁN
Pro jeden živočišný druh to znamená vypravit se na cestu.
Půlnoc na odlehlém ostrově u Britské Kolumbie.
Pod zemí…
se něco pohne.
Toto mládě alkouna černohrdlého se právě vylíhlo.
Přesto ho brzy čeká nejtěžší cesta, jakou za život podnikne.
Ještě nestihlo nic sezobnout
a naléhavě potřebuje potravu.
Maminka už volá.
Hladová ptáčátka vylézají z doupat po celém ostrově
a následují volání rodičů.
Ale pokud čekala, že se nasytí hned,
budou zklamaná.
Toto je jediný mořský pták,
který se krmí výhradně na moři.
Stačí, aby se tam ptáčata dostala.
Zatím neumí létat,
a tak jejich jediná cesta k oceánu
vede pěšky.
Počkat na soumrak má sice smysl kvůli predátorům,
ale zase je o něco těžší vidět, kam šlapete.
A když jste sotva větší než golfový míček,
překážkou může být cokoli.
Jejich cestu mohou přehradit i ty nejmenší kmeny…
a nejmělčí potůčky.
Pro některá cesta končí, ještě než začala.
Ale pro tohle ptáče ne.
Konečně pláž.
A byla to poslední pevnina, jíž se dotkne v příštích dvou letech.
Aby našlo matku,
zavolá do tmy.
Zase spolu.
Ale ptáče stále ještě nic nepozřelo.
Aby se dostali k nejbližší potravě, musí nepřetržitě plavat
obdivuhodných 70 kilometrů.
Tady se matka může konečně ponořit
a vylovit ptáčeti jeho první jídlo, kril.
Ale to byla jen občerstvovací zastávka.
Dvojici čeká dalších tisíc kilometrů.
Celý měsíc poplují do bohatých severních moří,
kde budou moct hodovat.
ALJAŠSKÝ ZÁLIV
Jde zřejmě o nejdelší cestu, jakou kdy absolvuje čerstvě vylíhlé ptáče.
A protože jsou v létě oceány tak produktivní,
mohou alkouni strávit prakticky celý život na moři.
KVĚTEN
1 600 kilometrů severozápadně od Havaje
leží odlehlý ostrůvek.
Laysan.
Je domovem pro jednoho z největších mořských ptáků na světě.
Albatrosa laysanského.
Z tohoto šest týdnů starého ptáčete
se stane mistr v cestování na dlouhé tratě.
Za 60 let života nalétá miliony kilometrů.
Ale nyní, ve věku čtyř měsíců,
zatím stále nelétá
a zůstává na místě.
Na rozdíl od alkouna
je závislé na potravě, kterou mu přinesou
rodiče.
Ale ti mohou lovit až 3 000 kilometrů daleko.
Takže se možná načeká.
V lijáku…
prudkém vichru…
i spalujícím vedru.
Každý pták, který se objeví nad obzorem, přináší naději.
Albatros.
Ale špatný druh.
Černonohý.
I když téměř jistě nese něco k snědku.
Hladový albatros laysanský zkusí štěstí.
Pro tuhle matku je očividně rodina na prvním místě.
Ale to, co vypadalo jako záchrana,
může být rozsudek smrti.
Na celém ostrově odchází jedno ptáče za druhým.
V našich oceánech je dnes tolik plastu,
že se dostane i na nejodlehlejší ostrovy na Zemi.
Přináší ho sem proudy.
Rodiče si malé plovoucí kousky pletou s potravou, přinesou je mláďatům
a omylem je tak zabijí.
Je téměř jisté, že každé ptáče na ostrově má v žaludku plast.
Ta, která se krmí příliš, umírají hlady.
Albatrosi laysanští jsou nejvíce ohrožení.
Spořádají víc plastu než ostatní mořští ptáci.
A každým rokem se to zhoršuje.
Konečně, po téměř třech týdnech na moři,
se vrací otec ptáčete.
Byli tak dlouho od sebe,
že musí obnovit pouto.
Může to být poslední jídlo, které ptáče dostane.
A téměř určitě obsahuje plast.
Jeho otec se vrací k celoživotnímu putování Tichým oceánem.
A mládě je ponecháno svému osudu.
Ještě nemá vyhráno.
Těžko stravitelné kusy albatrosi obvykle vyvrhují,
například zobáky olihní nebo kosti.
Vypudit zapalovač nebo víčko od lahve je však mnohem náročnější.
Ale tohle ptáče
má tuhý kořínek.
A díky tomu
má o krok blíž ke startu.
Za pár týdnů, při správném větru,
konečně přijde jeho velký debut
jako jednoho z největších mořských cestovatelů.
SEVERNÍ POLÁRNÍ KRUH
Cesta naší nakloněné planety vesmírem
ovlivňuje jedno místo víc než kterékoli jiné.
ČERVEN
Léto na severu.
Arktida je nyní natočena ke Slunci
a těší se nepřetržitému dennímu světlu,
které rozpouští ledovou pokrývku oceánu.
Aby v tomto měnícím se světě přežily,
musí se živé organismy pohybovat s ním.
Domov tohoto mladého ledního medvěda se každým rokem mění natolik,
že se nemůže držet na omezeném území.
Musí zdolat tisíce kilometrů,
aby našel tuleně.
Ale každé léto, když led začíná tát,
tráví méně času chůzí…
a více času plaváním.
A to téměř osm hodin denně.
Kořist ucítí na třicet kilometrů.
Tudíž ví, že je poblíž tento tuleň vousatý.
Tuleň si nebezpečí není vědom.
A medvěd si musí ohlídat, aby to tak zůstalo.
Úspěšnost lovu z vody je velmi nízká.
Že by do třetice všeho dobrého?
Tento mladý medvěd se musí umění lovu z moře teprve naučit.
Bude to pro něj důležité.
Možná se na něj bude muset spoléhat každý rok víc a víc.
Naše klima se otepluje.
A nikde to nemá větší dopad
než v Arktidě.
Letos se teplota vyšplhala
na neuvěřitelných 38 stupňů Celsia…
a mořský led taje rychleji než kdy dřív.
A jedno arktické zvíře to postihlo více než ostatní.
Mroži potřebují k životu kombinaci mělkého mořského dna,
dostatku mlžů
a ledových ker, na kterých mohou odpočívat.
Takových míst už je čím dál méně.
Každé léto je náročnější než to minulé.
Obzvlášť pro čerstvou matku.
Před třemi dny musela opustit stádo, aby o samotě porodila.
A od té doby své mládě neopustila.
Kojící matky potřebují téměř dvakrát tolik potravy.
Nemohou však nechat mláďata o samotě, zatímco se krmí.
Musí se tedy vypravit hledat ostatní,
aby jí s péčí o mládě pomohli.
Mroží novorozenec dokáže plavat od prvního dne.
Nemá však dost sil na delší cestu.
Na své první cestě
se proto raději sveze.
S každoročním úbytkem ledových ker
musí hledat pomoc o něco dál.
Do té doby se matka nemůže nakrmit.
I když najdou další mrože,
led musí být dost nízký, aby na něj mládě vylezlo.
Příliš vysoko.
Tohle vypadá dobře.
Ale vzhledem k nedostatku vhodného ledu
je prostor velmi omezený.
Takové uvítání nepotěší.
I v případě, že je ledu dost,
když není, kdo by pomohl, nedokáže se nakrmit
a musí zůstat s mládětem.
Musí pátrat dál.
Mládě na ní bude závislé další tři roky.
Ať půjde kamkoli,
půjde s ní.
V příštím desetiletí by mohl letní mořský led zmizet úplně.
Pokud k tomu dojde, ani nejzkušenější cestovatelé Arktidy
nebudou mít kam jít.
Na konci června
sever pocítí plný dopad zemského sklonu
a dostane se mu více denního světla než kdy jindy.
A v jednom koutě Tichého oceánu
to vytvoří příležitost roku.
Polovinu roku působí Beringovo moře podél Aljašky pustě a jako bez života.
Pak se jednoho červnového dne…
všechno změní.
Připlují keporkakové.
Po měsíční cestě.
Na největší událost v jejich kalendáři.
Jsou jich tisíce.
Z druhé strany Pacifiku
sem míří i další cestovatelé.
Buřňáci temní spěchají, aby na místo dorazili včas.
Denně překonají tisíc kilometrů bez přestávky.
NOVÝ ZÉLAND
Jedná se o tak významnou událost,
že se sem slétají z druhého konce světa.
ROVNÍK
Při 65 000 kilometrech
jde o nejdelší migraci živočichů na Zemi.
BERINGOVO MOŘE
Ke keporkakům se jich přidá na milion.
Všichni jsou tu kvůli potravě.
Je to jedno z největších shromáždění živočichů na Zemi.
Před pěti měsíci tu bylo světlo jen sedm hodin denně.
Nyní je to sedmnáct.
Tato změna spustila bujný růst planktonu a krilu.
Pro keporkaky to možná bude jediná příležitost se nakrmit za celý rok.
Během léta
každý jedinec spolyká na 900 tun potravy.
Mají jen 90 dní na to, aby spořádali, co můžou.
Brzy se dny zkrátí
a velkolepá hostina skončí.
Pak se všichni vrátí na jih.
Příležitosti, které cesta naší nakloněné planety přináší,
mohou být obrovské, avšak pomíjivé.
Po měsíci dlouhých letních dnů
dosáhnou teploty v severním Pacifiku vrcholu.
TICHÝ OCEÁN
Změnu zaznamená oceánský predátor
a nastaví nový kurz.
Žralok tygří
na tisícikilometrové odyseji napříč Tichým oceánem.
Vedená magnetickým polem Země,
samice žraloka plave přímo k cíli.
TICHÝ OCEÁN HAVAJ
K ostrovu Laysan.
A není jediná.
Cesty tohoto druhu patří mezi žraloky k nejdelším.
A loví rozmanitější škálu živočichů než kterýkoli jiný druh.
Dokonce i ptáky.
Mládě albatrosa laysanského nic nepozřelo
od té doby, co ho rodiče před dvěma týdny opustili.
Aby našlo potravu,
musí ostrov opustit.
Největší mořští ptáci na světě však potřebují hodně nadnášet větrem.
Ten může přijít každou chvíli.
V červenci vysoké teploty oceánu způsobují nad mořem tropické bouře.
Ty přinášejí k Laysanu vítr,
který je pro mladého albatrosa letenkou z ostrova.
Vítr nabývá na síle,
až dokáže zvednout dokonce i albatrosa.
Jako první vždy odlétají černonohá ptáčata.
U mláďat první let nikdy nebývá dlouhý.
A tady bývá často i jejich posledním.
Žraloci tygří jsou tu.
A jsou velmi efektivní.
Pro mladého albatrosa to není příliš povzbudivé.
Ale je to teď,
nebo nikdy.
Když se dostane na otevřený oceán,
možná se pět let nedotkne pevniny.
Ale každá chyba může být osudová.
Je čas vrhnout se do toho po hlavě.
Je čas vzlétnout.
Překlad titulků: Barbora Vrbová