Laysan. Syrjäinen saari Tyynessämeressä.
Tämän havaijinalbatrossin koti.
Se on valmis tekemään ensilentonsa ulapalle.
Virheille ei kuitenkaan ole sijaa.
Tiikerihait.
Ne ovat uineet tuhannen kilometrin matkan -
ollakseen täällä juuri ensilennon aikaan.
Kotoa lähtemisestä tulee poikasen elämän vaarallisin matka.
Naapurit eli mustajalka-albatrossin poikaset lähtevät kuitenkin ensin.
Loiskahtava laskeutuminen -
on juuri sitä, mitä hait odottavat.
On tämän poikasen vuoro.
Kesätuulet navakoituvat,
joten on vihdoin koittanut hetki, jolloin se levittää siipensä -
ja lentää.
Se nousee ilmaan ensimmäistä kertaa elämässään.
Mutta kun tuulen noste lakkaa,
albatrossi tipahtaa.
Ilman tuulta -
se on avuton.
Nyt oli tuuria mukana.
Matka alkaa. Albatrossi ei ehkä palaa kuivalle maalle viiteen vuoteen.
Se taittaa satojatuhansia kilometrejä etsiessään ravintoa mereltä.
OUR PLANET – USKOMATON PLANEETTAMME 2
TOINEN LUKU: AURINGON PERÄSSÄ
Planeettamme käy aurinkoenergialla.
Auringonsäteet ehtivät luoksemme 8 minuutissa.
Maan kallistuskulman vuoksi ne eivät osu pintaan tasaisesti.
Aurinkoenergiaa saadaan vaihtelevia määriä -
eri vuodenaikoina sen mukaan, mihin säteet kohdistuvat.
Pohjoisella pallonpuoliskolla -
kesällä huimasti lisääntyvä auringonvalo käynnistää lukemattomia matkoja.
HEINÄKUU
Heinäkuun alussa Euroopan kukkaniityt saavat enemmän auringonvaloa -
kuin milloinkaan muulloin.
Se tietää kovaa kiirettä hunajamehiläisille.
Harva eläin ahkeroi niitä kovemmin ottaakseen kesästä kaiken irti.
Valmistaakseen puoli kiloa hunajaa -
mehiläisyhdyskunnan on lennettävä 90 000 kilometriä -
ja käytävä yli miljoonassa kukassa.
Me ihmiset olemme hyötyneet niiden työstä jo tuhansien vuosien ajan.
Tässä saksalaisessa tarhapesässä -
60 000 mehiläistä ahkeroi yhtenä superorganismina.
Muita isompi kuningatar munii 30 sekunnin välein,
joten yhdyskunta alkaa jo ratkeilla liitoksistaan.
Pesässä saattaa parhaillaan kehittyä jopa 40 000 uutta mehiläistä.
Kaikille ei millään ole tilaa.
Superorganismin on pakko hajaantua.
Lähtöön valmistautuvat yksilöt kerääntyvät pesän suuaukolle.
Kun yksilöitä on koolla tarpeeksi, ne alkavat parveilla.
Niiden on löydettävä uusi koti.
Ensimmäinen pysäkki on tilapäinen leiripaikka pesän lähellä.
Hetkessä kuningattaren ympärille on kerääntynyt 30 000 mehiläistä.
Parvi suojelee kuningatarta.
Ulkona mehiläiset ovat säiden armoilla.
Niiden täytyy pian löytää uusi pesäpaikka.
Tiedustelijat lähtevät etsimään sopivaa uutta kotia.
Eli oikean kokoista puunkoloa, johon aurinko osuu sopivasti.
Olisiko tämä hyvä?
Liian varjoisa.
Liian pieni.
Varattu.
Entäpä tämä?
Näyttää lupaavalta.
Kyllä vain, tämä on oikein hyvä.
Tiedustelija palaa takaisin leiriin kertomaan löydöstä muillekin.
Se tehdään tanssimalla.
Heilutustanssin kulma aurinkoon nähden -
kertoo muille, missä suunnassa kolo on.
Tanssin kesto puolestaan ilmoittaa, kuinka kaukana se on.
Mitä parempi löytö, sen kiihkeämpi tanssi.
Muut tiedustelijat tulevat mainostamaan omia löytöjään.
Niiden esitykset eivät kuitenkaan vedä vertoja tälle tanssijalle.
Yhdyskunta alkaa kiinnostua.
Muutkin lähtevät tutkimaan uutta koloa.
Asunnonmetsästyskomitea on liikkeellä.
Komitea näyttää hyväksyvän kolon ja palaa kertomaan asiasta parvelle.
Tiedustelijat tekevät sen koskettamalla jokaista parven mehiläistä.
Uskomatonta kyllä, jo puolen tunnin päästä -
koko 30 000 mehiläisen parvi on valmiina lähtöön.
Kololle saapuessaan mehiläiset levittävät metsään feromonia,
joka auttaa muita löytämään uuden pesäpaikan.
Uudelle kololle saapuu yhä enemmän mehiläisiä.
Kaikki tekevät osansa kemiallisen viestin välittämisessä.
Muutamassa tunnissa koko parvi on siirtynyt uuteen pesään.
Mehiläiset pystyvät liikkumaan näin -
vain saadessaan auringon ansiosta tarpeeksi ravintoa -
uuden yhdyskunnan luomiseen.
Seuraavien viikkojen ajan pörriäisillä pitää kiirettä.
KANADA
Heinäkuussa pohjoisimmilla alueilla on eniten päivänvaloa.
Lyhyeksi aikaa aurinkoenergian kasvu -
muuntaa arktisen tundran vehreäksi ruohotasangoksi.
Se houkuttelee alueelle yli miljoona lumihanhea.
Hanhet ovat matkanneet 5 000 kilometriä Pohjois-Amerikan halki.
Ne ovat tulleet tänne pesimään.
Arktinen kesä on lyhyt, joten munimaan ryhdytään heti.
Naaras kököttää tiukasti pesässä.
Koiras pitää vahtia vihollisten varalta.
Pian sellainen jo ilmestyykin.
Naalit elävät täällä ympärivuotisesti ja odottavat innolla hanhien paluuta.
Naalin on saatava munia säännöllisesti pysyäkseen hengissä.
Lumihanhet kuitenkin munivat vain yhden pesällisen vuodessa.
Ja puolustavat muniaan kaikin voimin.
Yksi naali saattaa silti rosvota yli tuhat munaa pesimäkauden aikana.
Tappioista huolimatta -
munista kuoriutuu runsaasti poikasia.
On keskikesä, mutta arktisella alueella.
Poikaset hakevat lämpöä emon siipien suojista.
Siiven alla voi tosin tulla ahdasta.
On kuitenkin parasta pysytellä poissa tieltä,
kun tundran isompi väki kulkee ohi.
Karibut itsessään eivät ole vaaraksi, mutta niiden mukana tulee ongelmia.
Harmaakarhut seuraavat niitä helpon aterian toivossa.
Karhujen läsnäolo saa hanhiyhdyskunnan varpailleen.
Karhun tielle osuvat poikaset päätyvät sen kitaan.
Tilanne on turvaton,
joten poikasten on aika aloittaa liikkuva elämäntapa.
Hanhiperhe suuntaa veden suojiin.
Jo kahdeksan viikon kuluttua, kun pohjoisen valo alkaa vähetä,
poikaset tekevät ensimmäisen muuttonsa etelään -
Meksikonlahdelle asti.
MEKSIKONLAHTI
Kaikki eläimet eivät vaihda paikkaa vuodenaikojen vaihtuessa.
Leijonat hallitsevat samaa reviiriä ympäri vuoden.
Tämä Serengetin ylängöllä elävä lauma odottaa saaliin tulevan luokseen.
Nyt vallitsee kuivakausi,
ja leijonien asuttama ruohotasanko on jokseenkin autio.
Mutta pian asiat muuttuvat.
Leijonia kohti on tulossa satojatuhansia gnuuantilooppeja.
Ne muodostavat planeettamme suurimman maanpäällisen migraation.
Gnuut syövät mennessään liki 5 000 tonnia ruohoa päivässä.
Niiden on siis jatkettava eteenpäin.
Juuri sitä leijonat ovat odottaneet.
Pitkä, kuiva heinikko ei juuri tarjoa ravintoa,
mutta lauman on kuljettava sen läpi.
Ja leijonat tietävät sen.
Heinikon suojissa leijonat voivat pysytellä näkymättömissä.
Leijonanaaras hiipii tuulen alapuolella, jotteivät gnuut haistaisi sitä.
Se etenee.
Ja pysähtyy.
Jokainen liike on tarkkaan harkittu.
Yksikin harha-askel voisi paljastaa sen.
Pienikin liike heinikossa voi tarkoittaa uhkaa laumalle.
Pelkkä helmikana.
Väärä hälytys.
Tai sitten ei.
Leijonan sijainti on lähes täydellinen.
Kohteeseen on vain 20 metriä.
Vähäruokaisten kuukausien jälkeen saatu saalis on elintärkeä.
Leijonien on otettava kaikki irti sen alueella kulkevasta muuttoliikkeestä.
Pian gnuut jättävät leijonien reviirin -
ja jatkavat kohti pohjoista uusien laidunmaiden perässä.
ELOKUU
Elokuussa pohjoinen pallonpuolisko on lämpimimmillään.
Kanadan Vancouverinsaarella -
on eräs eläin, jolle elokuun lämpö on elintärkeää.
Aamunkoitteessa Cedar-järven syvyyksissä alkaa tapahtua.
Nuijapäät viettävät yönsä syvissä, viileissä vesissä.
Auringon noustua ne lähtevät ylittämään järveä.
Ensin niitä on satoja.
Sitten tuhansia.
Ne suuntaavat aurinkoisiin pintavesiin.
Täällä vesi on viisi astetta lämpimämpää kuin syvyyksissä.
Lämpö vauhdittaa nuijapäiden muuntautumista konniksi.
Illalla ne kuitenkin palaavat syvemmälle turvaan.
Seuraavaan aamuun asti.
Sama matka toistuu joka päivä.
Aurinkoa.
Uimista.
Syömistä.
Ja uudestaan.
Vaikuttaa täydelliseltä.
Vedessä on kuitenkin asukkeja, jotka käyttävät rutiinia hyväkseen.
Sudenkorennon toukat.
Ne saalistavat väijymällä.
Niiden leuat venyvät.
Ja niillä on valtava ruokahalu.
Sokeat juotikkaat partioivat pohjamudassa.
Kun ne saavat saaliin,
ne imevät sen veren.
Koko kesän ajan -
nuijapäät toistavat päivittäistä matkaansa.
Joidenkin viikkojen kuluttua -
ne alkavat jo näyttää pikkukonnilta.
Aurinkoenergia on saanut ne kasvamaan nopeasti.
Päivärutiini järvessä jää taakse, ja konnat aloittavat matkan kohti metsää.
Täälläkin -
väijyy saalistajia.
Sukkanauhakäärmeet ovat erikoistuneet syömään sammakkoeläimiä.
Nyt tarjontaa tosin on harvinaisen paljon.
Konnien suuri määrä saa käärmeet lopulta hämmentymään.
Henkiin jääneet konnat hajaantuvat metsään ja viettävät siellä neljä vuotta.
Siihen asti, että niiden on aika palata järveen lisääntymään.
Keskikesällä Pohjois-Amerikan luoteisrannikolla on enää vähän lunta.
Sulamisvedet täyttävät joet.
Pian ne kuljettavat matkalaisia, jotka tekevät kenties -
koko eläinkunnan huikeimman ja vaativimman matkan.
Punalohet uivat jokea vastavirtaan kutualueilleen.
Lohet ovat aterioineet Beringinmeressä kolme vuotta,
ja nyt ne matkaavat meressä satoja kilometrejä.
Niitä ohjaa Maan magneettikenttä -
sekä uskomaton kyky tunnistaa oman syntymäjokensa veden maku.
Vain harvat kalalajit pärjäävät sekä suolaisessa että makeassa vedessä.
Punalohet taittavat kuukauden aikana 200 kilometrin matkan vastavirtaan -
kutualueilleen Iliamna-järven kupeeseen.
Matka jää näiden yksilöiden viimeiseksi.
Jokeen saapuessaan lohet lakkaavat syömästä.
Ne keskittävät kaiken energiansa virtauksissa uimiseen.
Kuohuvat kosket ja korkeat vesiputouksetkaan eivät pysäytä niitä.
Neljän viikon vaelluksen jälkeen lohien ruumiit alkavat muuttua.
Niiden kyljet alkavat punertua.
Tämä on lohien kutuväritys.
Mitä voimakkaampi punainen, sen terveempi kala.
Parin lisäviikon jälkeen lohien ulkonäkö on muuttunut täysin.
Koiraslohien eli kojamoiden leuoista on tullut koukut,
joilla ne taistelevat kumppanista.
Kutualueelle on kuitenkin vielä lähes sata kilometriä.
Ja yläjuoksulla saalistajat ovat valmiina katkaisemaan matkan.
Nousulohet ovat karhuille -
tärkeä ravinnonlähde ennen talven tuloa.
Ja juuri nyt karhuilla on kiljuva nälkä.
Kutuvaelluksen aikana aikuinen karhu saattaa syödä jopa 40 lohta päivässä.
Kalat ovat nopealiikkeisiä.
Mutta matalissa vesissä -
karhuilla on etulyöntiasema.
Uituaan vielä useita kilometrejä kalat saapuvat lopulta Iliamna-järvelle.
Se kuuluu mantereen viimeisiin koskemattomiin vesistöihin.
Kutualueille on enää vähän matkaa,
mutta lohet jäävät odottelemaan naaraiden mädin kypsymistä.
Vaikeudet eivät kuitenkaan ole vielä ohi.
Järvessä elää Amerikan ainoa makeanveden hylje.
Lohet eivät ole syöneet kahdeksaan viikkoon.
Silti ne jaksavat uida saalistajaa pakoon.
Hylkeet vaihtavat taktiikkaa.
Ne piiloutuvat menemättä piiloon.
Lajilleen epätyypillisesti -
ne odottavat lohien tulevan luokseen.
Hylkeet eivät nappaa kojamoita, jotka olisivat helppo saalis.
Ne tavoittelevat naaraslohia ja näiden kaloripitoisia mätimunia.
Jokaista saalistettua lohta kohti -
on tuhansia, jotka selviytyvät.
Pitkällä reissullaan rähjääntyneet lohet -
ovat vihdoin päässeet kutualueilleen.
Täällä koiraat ja naaraat pariutuvat ja taistelevat parhaista kutupaikoista.
Sitten ne lopulta kutevat.
Nämä lohet kutevat vain tämän ainoan kerran.
Rankka vaellus on imenyt niistä kaikki mehut.
Niiden elämä päättyy tähän.
Kuolleiden kalojen mätänevät ruumiit päästävät ravinteita veteen.
Uhraus varmistaa, että uusi sukupolvi saa parhaan mahdollisen alun.
Elokuu arktisen alueen pohjoisosissa.
Aurinko ei ole laskenut kolmeen kuukauteen,
ja merijää on sulanut lähes kokonaan.
Se aiheuttaa hankaluuksia tälle jääkarhulle -
ja sen kahdeksankuisille pennuille.
Kolme kuukautta sitten ne saalistivat pulleita hylkeitä jään päällä.
Nyt ne joutuvat uimaan päiväkausien ajan -
löytääkseen jotain syömäkelpoista.
Uiminen verottaa jääkarhun voimia viisi kertaa enemmän kuin käveleminen.
Ponnistukset alkavat näkyä pienemmässä pennussa.
Se ei tahdo pysyä perässä.
Nälkäinen emo ei voi jäädä odottelemaan.
Se on vainunnut ravintoa jostain päin saarta.
Syöksyiskuja tekevät lokit tarkoittavat, että se on jo lähellä.
Maailman suurimmalle maapedolle linnunpoikaset ovat pelkkä välipala.
Pennuille välipala tosin tulisi tarpeeseen.
Jos ne vain pääsevät pesälle ennen kuin kaikki on syöty.
Heikompi pennuista etenee epävarmasti.
Sen päästessä alas on jo liian myöhäistä.
Ruoka on tiukassa,
joten karhuperhe ei ehdi levätä.
Kiipeämisen pitäisi sujua helposti.
Vahvempi pentu näyttää suoriutuvan ongelmitta.
Heikompi pennuista on kuitenkin uintimatkan jäljiltä uupunut.
Yksin jääminen saa sen hätääntymään ja lähtemään väärään suuntaan.
Liukastuminen tarkoittaisi 15 metrin pudotusta kivikkoon.
Emo kaipaa ravintoa niin epätoivoisesti, ettei se huomioi pennun hätää.
Pentu on täysin riippuvainen emostaan.
Jos se ei pysy perässä, emon on hylättävä se.
Pentu pääsi ylös.
Mutta se joutuu saman tien taas urakoimaan.
Tästä matkasta pentu ei välttämättä selviä.
Merijää sulaa kesällä aikaisemmin kuin koskaan ennen,
joten jääkarhujen on pakko uida yhä pitempiä aikoja.
Jääkarhut ovat tottuneet taittamaan matkansa jäällä,
joten muutos saattaa olla niille liikaa.
SYYSKUU
Napapiiriltä 6 000 kilometriä etelään -
myös Persianlahden matalat vedet ovat saaneet osansa kesäauringosta.
Tämä on maapallon lämpimintä merivettä.
Se houkuttelee maailman suurinta kalaa.
Valashaita.
Tuhansien kilometrien matkan jälkeen se on perillä juuri sopivasti -
yhdelle vuoden runsaimmista aterioista.
Sillä on mielessään eräs tietty paikka.
Al-Šahynin öljykentän vedet.
Öljynporauslautat tekevät riuttojen virkaa ja toimivat satojen lajien kotina.
Lauttojen ympärillä on puolen kilometrin laajuinen liikenteetön vyöhyke,
joka tarjoaa kaloille turvallisen ja rauhallisen kutualueen.
Muun muassa tonnikaloille.
Ne voivat kutea vain vesissä, joiden lämpötila on vähintään 25 astetta.
Kesällä Persianlahden ollessa kuumimmillaan -
ne laskevat parvina veteen satojamiljoonia mätimunia.
Meren pinta on paksun kutukerroksen peitossa.
Valashai on ylittänyt valtameriä tätä hetkeä varten.
Se avaa metrin levyisen kitansa ja kerää kudun mennessään.
Juhla-aterialle saapuu lisää haita.
Mutta tämä on maailman lämpimin merialue.
Valashait aterioivat aamuisin muutaman tunnin -
ja palaavat sitten syvemmälle viileämpiin vesiin.
Kiivaimpaan kutuaikaan valashaita saattaa olla neliökilometrillä jopa sata.
Tämä on suurimpia valashaiden kokoontumisia maapallolla.
Hämmästyttävää kyllä, tapahtuma kuvattiin ensi kertaa vasta vuonna 2010.
Serengetin ylängöllä -
miljoonat gnuut ja seeprat kulkevat yhä eteenpäin -
auringon ja sateen perässä kohti uusia laidunmaita.
Ruuhkan keskellä -
on myös uutta elämää.
Seepravarsa perheineen kulkee gnuulauman mukana suojan vuoksi.
Varsa on vasta neliviikkoinen,
ja lauman vauhdissa pysytteleminen on sille hankalaa.
Mutta pian edessä on matkan vaikein paikka.
Mara-joki.
Voimakas virta vie joka vuosi kuudentuhannen eläimen hengen.
Joen ylitys on tiukka paikka varsalle, joka ei ole koskaan uinut.
Lauma lähestyy joen penkkaa.
Kukaan ei halua olla ensimmäinen.
Mutta yltyvä tungos puskee kärkijoukkoja liikkeelle.
Kun yksi päättää lähteä, muut seuraavat perässä.
Varsa perheineen odottaa vielä.
Moni gnuu hukkuu jäätyään muiden jalkoihin.
Seeprat odottelevat yhä.
Ja siihen on hyvä syy.
Viisimetriset niilinkrokotiilit.
Ne ovat Afrikan suurimpia.
Jättimatelijat ovat saattaneet olla syömättä jopa vuoden päivät.
Valinnanvaraa riittää, joten krokotiilit eivät pidä kiirettä.
Ehkä krokotiilit ovat pian jo saaneet kyllikseen.
Turha toivo.
Seeprat eivät voi enää viivytellä, jotteivät ne jää laumasta jälkeen.
Nuoren varsan on siis uitava henkensä edestä.
Tekstitys: Heidi Mäki