Лейсан.
Віддалений острів у Тихому океані.
Дім цього пташеняти — гавайського альбатроса.
Він готовий до першого польоту над відкритим океаном.
Але права на помилку немає.
Тигрові акули.
Вони здолали 1 000 кілометрів, аби дістатися сюди,
і прибули саме вчасно до сезону становлення на крило.
Політ з острова стане найнебезпечнішою подорожжю в його житті.
Але першими летять його сусіди, чорноногі альбатроси.
Сплеск посадки.
Саме те, на що чекають акули.
Тепер настала його черга.
Літні вітри здіймаються,
тож нарешті умови відповідні, щоб розправити крила
та полетіти.
Його перший у житті політ.
Але коли вітерець раптово стихає…
альбатрос іде на зниження.
Без вітру
він безпорадний.
Сильно пощастило втекти.
Він полетів.
І, можливо, він не торкнеться землі ще п'ять років,
подорожуючи сотні тисяч кілометрів
над океаном у пошуках їжі.
НАША ПЛАНЕТА II
РОЗДІЛ 2 ЗА СОНЦЕМ
Наша планета живиться сонячною енергією.
Сонячним променям потрібні вісім хвилин, аби сягнути нас.
Але через нахил Землі вони не вкривають поверхню рівномірно.
Ця сонячна енергія надходить у різних кількостях
у різний час року, залежно від місця, куди падає.
А в Північній півкулі
величезний приріст, який приходить із літом,
спричиняє незліченні подорожі.
ЛИПЕНЬ
На початку липня
квіткові луги Європи отримують більше сонячного світла,
ніж у будь-яку іншу пору року.
І саме тому це дуже насичений період для бджіл.
Мало тварин працюють більше, щоби скористатися літніми багатствами.
Щоби зробити лише пів кілограма меду,
колонія бджіл має пролетіти 90 000 кілометрів
і відвідати понад мільйон квітів.
І ми використовуємо їхню працю вже тисячі років.
У цьому домашньому вулику в Німеччині
60 000 бджіл працюють разом, як один великий організм.
Оскільки велика бджолина матка відкладає яйця кожні 30 секунд,
це колонія, яка зараз тріщить по швах.
У цьому вулику може розвиватися ще 40 000 бджіл.
І їм усім просто не вистачить місця.
Великий організм має розділитися.
Ті, хто мають покинути гніздо, збираються біля входу.
Коли досягають критичної маси, вони починають роїтися.
Вони мають знайти новий дім.
Але перша зупинка — це лише транзитний пункт неподалік вулика.
За кілька хвилин довкола королеви збираються 30 000 бджіл,
яку тепер огортає рій.
На відкритому просторі вони вразливі до стихій.
Тож починається гонитва, щоб знайти інше місце для життя.
Розвідники вирушили шукати придатний дім.
Дупло в дереві правильного розміру,
на правильній висоті та під правильним кутом до сонця.
Схоже, це може підійти.
Але занадто багато тіні.
Замале.
Уже зайняте.
А як щодо цього?
На вигляд багатонадійне.
Так, воно чудово підійде.
Тож повертаємося до транзитного пункту,
аби переконати решту колонії.
І бджілка робить це танцем.
Кут її виляння відносно сонця підказує їм,
у якому напрямку можна знайти дупло,
а тривалість вказує, як далеко воно знаходиться.
І чим краще місце, тим інтенсивніший її танець.
Інші повертаються, щоб прорекламувати свої знахідки.
Але їхні рухи не перевершують її.
Навколо неї зростає інтерес.
І більше бджіл збираються оглянути нове дупло.
Дім оглядає комітет.
Схоже, вони згодні
й повертаються, щоб донести новини до решти рою.
Для цього розвідники мають торкнутися кожної бджоли по черзі.
І, що неймовірно, лише за пів години
всі 30 000 з них готові полетіти.
Після прибуття кожна бджола розпускає феромони лісом,
допомагаючи іншим знайти нове місце для гнізда.
Усе більше їх прибуває на нове місце.
Усі приєднуються, щоб розповсюдити хімічне послання.
За кілька годин увесь рій переселився.
Бджоли здатні переселятися лише тоді,
коли енергія сонця дає їм достатньо їжі,
щоб відновити колонію з нуля.
Тож наступні кілька тижнів
ці бджоли будуть дійсно працьовитими.
У липні чим далі на північ,
тим більше світла.
І коротенький період
збільшення сонячної енергії
перетворює арктичну тундру на багатий луг,
який приваблює понад мільйон білих гусок.
Вони подолали Північну Америку —
відстань у 5 000 кілометрів —
і прилетіли сюди для розмноження.
Арктичне літо коротке, тому гуски відразу починають відкладати яйця.
Самка щільно сидить на гнізді.
А самець на сторожі від ворогів.
Очікування його недовге.
Песці живуть тут цілий рік
і з нетерпінням чекають на повернення гусок.
Виживання песця залежить від постійного запасу яєць.
Але білі гуски відкладають лише одну кладку на рік.
І вони борються за неї до смерті.
Проте один песець може вкрасти понад 1 000 яєць за сезон.
Попри ці втрати…
вилуплюється чимало пташенят.
Може, зараз і розпал літа, але це все ж Арктика.
Тому гусенята залишаються з матір'ю, щоб зігрітися.
Але під одним крилом небагато місця.
І все ж, краще триматися якомога далі,
коли тут проходять більші мешканці тундри.
Карибу самі по собі не дуже небезпечні.
Але вони приносять проблеми.
Ведмеді грізлі йдуть за ними, сподіваючись на легку здобич.
Їхня присутність викликає паніку в колонії.
Він миттєво ковтає будь-яке пташеня на своєму шляху.
Оскільки все стає небезпечно,
час для цих пташенят починати жити в русі.
Сім'я прямує до безпеки у воді.
Лише за вісім тижнів, коли тут почне слабшати тепло сонця,
гусенята здійснять перший політ на південь,
аж до Мексиканської затоки.
МЕКСИКАНСЬКА ЗАТОКА
Не всі тварини мігрують, коли змінюються пори року.
Леви контролюють одну територію рік за роком.
У Серенгеті в Східній Африці ця зграя покладається на здобич, яка сама прийде.
Зараз саме розпал сезону посух,
тож довгі трав'янисті рівнини, де живуть ці леви,
відносно порожні.
Але незабаром це зміниться.
До них прямують сотні тисяч антилоп гну.
Разом вони складають найбільшу на Землі міграцію суходолом.
Стадо з'їдає близько 5 000 тонн трави на день,
а це означає, що їм не можна зупинятися.
Це те, на що розраховують леви.
Довга суха трава мало поживна,
але стадо має пройти її.
І леви це знають.
Трава дуже добре їх ховає, наче плащ-невидимка.
Щоб її запах не почули,
левиця підходить із підвітряного боку.
Переслідує.
І зупиняється.
Кожен рух
обдуманий.
Один необережний крок може викрити її присутність.
Будь-який неспокій у траві
може стати загрозою для стада.
Це лише цесарка.
Фальшива тривога.
Або, можливо, ні.
У неї майже ідеальна позиція.
Усього 20 метрів від її цілі.
Після місяців майже без їжі ця життєво важлива.
Прайду доведеться вполювати якнайбільше,
поки повз них мігрують стада.
Скоро табуни покинуть територію левів,
рухаючись на північ у пошуках нескінченного свіжого випасу.
СЕРПЕНЬ
ПІВНІЧНА АМЕРИКА
У серпні Північна півкуля найтепліша.
А на канадському острові Ванкувер
є одна тварина, життєвий цикл якої залежить від високих температур.
Щойно наступає ранок над озером Сідар,
щось непокоїться в його глибинах.
Ці пуголовки ночують у глибокій прохолодній воді.
А тепер, коли зійшло сонце, вони вирушили через озеро.
Спершу сотнями.
Потім тисячами.
Усі прямують на освітлене сонцем мілководдя.
Тут вода на п'ять градусів тепліша, ніж у глибині озера,
і це прискорить їх перетворення на жаб.
Але коли настає ніч,
вони повертаються до безпечної глибини.
До наступного ранку.
Щодня вони повторюють подорож.
Сонце.
Попливли.
Поїли.
Повторили.
Здається, ідеально.
Однак інші користуються їхнім одноманітним розпорядком дня.
Личинки бабок.
Це хижаки, що полюють із засідки,
з висувними щелепами.
І в них жадібний апетит.
Сліпі п'явки патрулюють мулисте дно.
Щойно вони щось спіймають,
вони висмоктують кров.
Протягом усього літа
пуголовки продовжують щоденні подорожі.
Доки за кілька тижнів…
вони не починають бути схожими на крихітних жаб.
Засвоюючи енергію сонця, вони швидко виростають.
Тепер щоденному розпорядку кінець,
і жабенята готуються до подорожі до лісу.
Але й тут
чекають хижаки.
Підв'язкові змії спеціалізуються на поїданні амфібій.
Хоча в них рідко буває таке пишне застілля.
Зрештою, змії не можуть упоратися з такою великою кількістю молодих жаб.
Уцілілі розійшлися по лісі,
де проведуть наступні чотири роки.
Поки не прийде час повертатися до озера для розмноження.
До середини літа на тихоокеанському
північному заході Америки залишилося мало снігу.
Талі води заповнюють річки,
що готові нести мандрівників, які прямують у, можливо,
найнезвичнішу й найвимогливішу подорож
серед усіх тварин.
Це нерки.
І вони прямують проти течії, щоб розмножуватися.
Після трьох років годування в Беринговому морі
вони долають сотні кілометрів океану,
скеровуючись магнітним полем Землі
та їхньою дивовижною здатністю розпізнавати смак річки,
у якій вони вилупилися.
Це одна з небагатьох риб у світі, яка може перейти із солоної води в прісну.
Протягом наступного місяця
вони пропливуть 200 кілометрів проти течії,
ОЗЕРО ІЛІАМНА
повз озеро Іліамна, до своїх нерестових басейнів.
Це остання подорож цієї риби.
Входячи в річку, вони припиняють їсти…
покладаючи всі зусилля на протистояння течії.
Швидкі пороги та високі водоспади їм не перепона.
За чотири тижні подорожі
їхні тіла починають змінюватися.
На спинах з'являються почервоніння.
Це їхні кольори розмноження.
Чим червоніша риба, тим у кращій вона формі.
Ще кілька тижнів, і їх майже не впізнати.
Щелепи самців стали гачкуватими дзьобами,
якими вони боротимуться за пару.
Але їхні нерестові басейни досі за 100 кілометрів.
А вверх за рікою
є хижаки, готові їх перехопити.
Ведмеді залежать від щорічного запливу нерок,
щоб відгодуватися до зими.
І зараз вони дуже й дуже голодні.
Під час міграції нерок
дорослий ведмідь з'їдає до 40 рибин на день.
Нерка швидка й спритна.
Але коли вода стає мілкішою…
перевага змінюється на користь ведмедів.
За кілька кілометрів проти течії
риби нарешті досягли озера Іліамна.
Один з останніх незайманих водних шляхів Америки.
Їхні нерестові басейни лежать вище за течією.
Але поки що нерки затримуються,
поки яйцеклітини самок завершують свій розвиток.
Але їхні проблеми ще не скінчилися.
У цих водах живуть єдині прісноводні тюлені в Америці.
Нерки нічого не їли вісім тижнів,
але вони досі можуть утекти від цих хижаків.
Тюлені змінюють стратегію
і ховаються на видноті.
Це рідкісна поведінка —
вони чекають, поки нерки самі підпливуть.
На диво, вони ігнорують самців перед собою.
І хапають самиць,
які наповнені калорійною ікрою.
Але на кожну втрачену нерку,
припадають тисячі, які прориваються.
Збиті та підбиті після довгої подорожі,
вони нарешті досягли своїх нерестових басейнів.
Опинившись тут, самці й самки спаровуються
і разом борються за найкращі нерестовища.
Нарешті вони спаровуються.
Єдиний раз у їхньому житті.
Вони зробили все, щоб завершити цю епічну міграцію.
Їхнє життя закінчилося.
Поживні речовини з їхніх тіл, що розкладаються, збагачують ці води.
Жертва, яка забезпечить наступному поколінню
найкращий початок у житті.
Серпень у високих широтах Арктики.
Після трьох місяців безперервного денного світла
від морської криги залишилося небагато.
І це сильно ускладнює життя цієї полярної ведмедиці
та її восьмимісячних дитинчат.
Три місяці тому вони полювали на тюленів на кризі.
Тепер вони змушені днями безперервно плавати
в пошуках будь-якої їжі.
Полярні ведмеді витрачають у п'ять разів більше енергії, плаваючи, ніж ходячи.
І це починає відбиватися на найменших дитинчатах.
Йому важко не відставати.
Але його матір надто голодна, щоб довго чекати.
Вона відчуває запах їжі, яка десь на цьому острові.
А чайки, що пірнають униз — знак того, що вона близько.
Для найбільшого хижака суходолу
ці пташенята — їжа на один зуб.
Хоча це дуже потрібне підживлення для малечі…
якщо та встигне до пташок, поки ті ще є.
Слабше дитинча не дуже впевнено ходить.
Коли він наздоганяє, уже занадто пізно.
Оскільки їжі так мало,
часу на відпочинок немає.
Повертатися вгору має бути легко.
Звісно, інше дитинча, схоже, іде в його темпі.
Але після довгого плавання в слабкого дитинчати залишилося мало енергії.
Не встигаючи, воно панікує
і прямує не туди.
Якщо посковзнеться тут, то на нього чекає 15-метрове падіння на скелі.
Його матір не звертає уваги на його проблеми,
настільки вона відчайдушна щодо їжі.
Його виживання залежить від близькості з матір'ю.
Якщо відставатиме, вона буде вимушена покинути його.
Йому вдалося.
Тільки щоби зрозуміти, що йому треба рухатися далі.
Це подорож, яку це дитинча може не пережити.
Оскільки влітку морська крига тане раніше, ніж будь-коли,
полярним ведмедям доведеться більшу частину року пливти.
Для тварин, що звикли подорожувати кригою,
ці зміни можуть виявитися надто великими.
ВЕРЕСЕНЬ
За 6 000 кілометрів на південь від Арктики
літнє сонце також нагріває мілководдя Перської затоки,
ПЕРСЬКА ЗАТОКА
що робить море тут найтеплішим на планеті.
І це приваблює найбільшу рибину океану.
Китову акулу.
Пропливши тисячі кілометрів,
вона прибула вчасно до одного з найкращих поживних заходів року…
і вона прямує до конкретного місця.
До вод нафтових родовищ Аль-Шахін.
Платформи виконують роль рифів,
забезпечуючи притулок для сотень видів.
За пів кілометра від кожної бурової станції заборонене пересування суден,
що створює морські заповідники, де риба може нереститися.
Зокрема тунці.
Вони можуть розмножуватися лише за температури води від 25 градусів Цельсія.
Тому влітку, коли затока найтепліша,
вони збираються разом і випускають сотні мільйонів яєць.
Поверхня води стає густішою від нересту.
Саме заради цього китова акула перетнула океани.
Забираючи воду метровим ротом,
вона збирає яйця.
На бенкет прибувають інші акули.
Але це найтепліше море на Землі.
Після годування щоранку по кілька годин,
китовим акулам доведеться повернутися до прохолодніших глибин.
У розпал нерестового сезону
їх може бути понад 100 на квадратний кілометр.
Це одне з найбільших зібрань китових акул на планеті.
І ще більш примітно, його вперше зафіксували лише у 2010-му.
САХАРА
А в Серенгеті
мільйон антилоп гну й зебри досі пересуваються,
слідуючи за сонцем і дощем у пошуках свіжого пасовиська.
І серед натовпу —
нове життя.
Це лоша зебри та його сім'я подорожують серед гну задля безпеки.
Йому лише чотири тижні,
і не відставати від стада — це щоденна боротьба.
Але його найбільша перешкода ще попереду.
Річка Мара.
Її швидкоплинні води
забирають життя 6 000 тварин на рік.
Її перетин буде серйозним випробуванням для лошати, яке ще ніколи не плавало.
Стадо наближається до річки.
Ніхто не хоче бути першим.
Та кількість збільшується,
і тиск на тих, хто попереду, наростає.
Щойно хтось наважується — немов шлюзи відчиняються.
Але лоша та його сім'я чекають.
Багато антилоп гну тонуть у натовпі.
Але зебри стримуються.
І недарма.
П'ятиметрові нільські крокодили —
одні з найбільших в Африці.
Ці гігантські рептилії могли не їсти ще з минулого року.
У них стільки цілей, щоб обирати,
що вони можуть не поспішати.
Скоро, мабуть,
крокодили наїдяться.
Не пощастило.
Зебри більше не можуть чекати.
Вони мають залишитися зі стадом.
Отже, молоде лоша має плисти, борючись за своє життя.
Переклад субтитрів: Богдан Кордоба