Vuonna 2021 koko maailma näki -
luonnonvaraisen kiinalaisen norsulauman nukkuvan -
uuvuttavan 400 kilometrin vaelluksen jälkeen.
Mittaushistorian pahin kuivuus oli ajanut norsut kotimetsästään -
etsimään uutta elinaluetta.
Norsut olivat ylittäneet valtavia maanviljelyalueita,
ja vaellus näytti jatkuvan yhä.
Niiden seuraava siirto tuli kaikille yllätyksenä.
Lauma alitti viisikaistaisen moottoritien ja kulki kohti Kunmingin kaupunkia.
Muutamassa päivässä norsut ehtivät kaupungin alueelle.
Tällainen maailma oli niille uusi ja pelottava.
Pelokas ja hämmentynyt lauma -
ei voinut muuta kuin kääntyä takaisin pitkälle kotimatkalle.
On yllättävää, että vaikka norsut tekivät vahinkoa,
paikalliset ihmiset antoivat niiden kulkea ja jopa auttoivat niitä.
Niiden kotimatkaa turvattiin sadoillatuhansilla dollareilla.
Lähes kahden vuoden ja yli tuhannen kilometrin jälkeen -
väsyneet matkaajat saapuivat takaisin eteläisiin metsiinsä,
joissa kuivuus oli hellittänyt.
Kohtaloa uhmannut norsuperhe sai matkatarinalleen onnellisen lopun.
Tapaus kuitenkin osoitti, että muutokset elinolosuhteissa -
voivat pakottaa eläimet pitkillekin matkoille.
OUR PLANET – USKOMATON PLANEETTAMME 2
NELJÄS LUKU: VAPAUS VAELTAA
TAMMIKUU
Aurinkoa kiertävä planeettamme on hieman kallellaan.
Se tarkoittaa, että tammikuussa Maan eteläpuoliskolla on kesä.
WEDDELLINMERI
Näillä leveysasteilla sitä tosin voi olla vaikea havaita.
Vaikka on keskikesä,
Etelämantereella lämpötila on hädin tuskin nollan yläpuolella.
Mutta kun aurinko paistaa yötä päivää,
lämpö riittää juuri ja juuri sulattamaan merijäätä mantereen ympäriltä.
Se on tärkeää valkokulmapingviineille, joiden on päästävä maalle pesimään.
Viime viikkojen ajan niiden elämää on hallinnut -
päivittäinen 30 kilometrin matka merelle ravinnonhakuun.
Nyt ne palaavat poikastensa luokse vatsat pullollaan.
Vedessä vietetyn päivän jälkeen tasapaino maalla on vähän hakusessa.
Valkokulmapingviinit tarvitsevat jäättömiä kivikkoalueita pesimiseen.
Lopputaival on siis usein ylämäkeä kohti tuulisia kallionhuippuja.
Kahdeksan viikkoa sitten kuoriutuneet poikaset ovat lähes täysikasvuisia.
Etelämantereen kesä on lyhyt,
ja poikaset ovat aikataulussa lähtemään pesästä ennen talvea.
Mitä pulleampi poikanen, sen suurempi ravinnontarve.
Osa emolinnuista näyttää haluttomalta ruokkimaan poikasia.
Käytöksellä on kuitenkin tavoite.
Juoksuttamalla poikasia ruoan perässä aikuiset voivat arvioida niiden voimia,
kestävyyttä -
ja koordinaatiokykyä.
Ruoan perässä poikaset päätyvät vesirajaan asti.
Eivät tosin vielä sen yli.
Nähtävästi jopa pingviinit -
arkailevat hieman astuessaan ensi kertaa kylmään veteen.
Mutta kun yksi rohkaisee mielensä, muut tulevat pian perässä.
Suojaisassa poukamassa on hyvä testata höyhenpeitteen vedenpitävyyttä.
Kesä on äkkiä ohi, joten höyhenpeitettä tarvitaan hyvin pian.
Kohta Etelämannerta ympäröivä meri on jälleen jään peitossa.
Poikasten on lähdettävä avomerelle, mikäli ne mielivät saada ruokaa.
Niitä pelottaa.
Hyvästä syystä.
Kukapa tahtoisi veteen kolmimetrisen merileopardin kanssa?
Eikä vain yhden.
Vaan kolmen.
Maakaimansa tavoin merileopardit saalistavat väijyttämällä.
Pingviininpoikaset ovat helppoja kohteita.
Vaarasta huolimatta pingviinien on lähdettävä etsimään ruokaa.
Valkokulmapingviinit ovat pingviineistä nopeimpia.
Jos ne välttävät väijytyksen, ne voivat selviytyä.
Poikaset suojautuvat pysyttelemällä yhdessä.
Hötäkässä yksi niistä joutuu kuitenkin eroon muista.
Se kohtaa vaaran yksin.
Ketteryys ja kestävyys ovat pingviinin ainoa valttikortti.
Mitä kauemmin jahti kestää, sitä paremmat mahdollisuudet sillä on.
Onnekas nuori pingviini palaa takaisin muiden luokse.
Sitten vain kurssi kohti ulappaa.
HELMIKUU
Helmikuussa maapallon pohjoispää osoittaa poispäin Auringosta.
Arktinen sydäntalvi on liki jatkuvaa pimeyttä.
Revontulet ovat lähestulkoon ainoa valonlähde.
Näyttävä valoilmiö syntyy,
kun Auringon varautuneet hiukkaset osuvat Maan magneettikenttään.
Näihin aikoihin lukemattomat eläimet aloittavat pitkän taipaleensa -
kohti pohjoista.
Viisituhatta kilometriä etelämpänä -
lumihanhet ovat juuri lähteneet vuotuiselle muuttomatkalleen.
Hanhiparvi lentää kokeneiden aikuisten johdolla -
lämpenevän sään perässä pohjoiseen.
Linnut matkaavat Meksikonlahdelta pesimäseuduilleen Arktikselle.
Ne saapuvat tundralle -
olosuhteiden ollessa pitkien kesäpäivien ansiosta parhaimmillaan -
poikasten kasvattamiseen.
Hanhet pysyvät reitillä järvien ja jokien kaltaisten maamerkkien avulla.
Nyt niiden alla kuitenkin levittäytyy hyvin erilainen maailma -
kuin niiden esivanhempien aikaan.
Avarat ruohotasangot ovat nyt teollisessa maatalouskäytössä.
Se ei ole hanhien kannalta välttämättä huono asia.
Pitkällä muuttomatkalla niiden on pysähdyttävä välillä tankkaamaan.
Yhdysvaltain Keskilännen viljelyvyöhykkeen pellot ovat tärkeitä pysähdyspaikkoja.
Ravintoa on tarjolla runsaasti,
joten lumihanhien määrä -
on kaksinkertaistunut viimeisten 50 vuoden aikana.
Populaation kasvulla on kuitenkin hintansa.
Modernissa maailmassa kaikki ei ole sitä, miltä näyttää.
Neljännesmiljoona hanhea ammutaan joka vuosi.
MEKSIKONLAHTI
Lumihanhet ovat metsästäjien tähtäimessä suuren osan muuttomatkastaan.
Pohjois-Amerikan kahden päämuuttoreitin välissä -
on kuitenkin kosteikkoalue, jolla ne ovat suojeltuja.
Missourin Loess Bluffs.
Tämä on yksi tärkeimmistä pysäkeistä matkalla pohjoiseen.
Pysähdyksen kesto riippuu säästä.
Helmikuussa jäätävät pohjoistuulet -
voivat saada lämpötilan laskemaan nopeasti.
Jos täällä on pakkasta, määränpäässä on vielä paljon kylmempää.
Lennot kohti pohjoista on toistaiseksi peruttu.
Nämä ovat lumihanhia,
mutta jää vaikuttaa niille vieraalta elementiltä.
Järven reuna-alueet ovat jäässä, joten hanhet kerääntyvät keskelle.
Tungoksen yltyessä liikkumatila käy vähiin.
Se sopii toiselle vierailijalle.
Valkopäämerikotkia tulee tänne -
eri puolilta Pohjois-Amerikkaa.
Ne ajoittavat saapumisensa samaan aikaan lumihanhien kanssa.
Hanhet ovat liian isoja napattaviksi lennosta,
joten kotkat käyttävät toista taktiikkaa.
Ne lentävät hanhiparveen ja säikäyttävät hanhet ilmaan.
Mitä vähemmän tilaa hanhilla on, sen parempi kotkille.
Hätääntyneet hanhet törmäilevät toisiinsa,
ja raajoja rikkoutuu.
Loukkaantuneet linnut jäävät suojattomina jäälle -
tai avuttomina veteen räpiköimään.
Vaara uhkaa hanhia niin kauan kuin vallitsee pakkasjakso -
eikä muutto pääse jatkumaan jään ja lumen vuoksi.
Arktisella alueella aurinko alkaa vähitellen vahvistua.
Helmikuun lopulla sen säteet tosin vasta kurkkivat horisontin takaa.
Ankarissa oloissa ruokaa on vähän,
ja useimmat eläimet siirtyvät etelämmäs tai vetäytyvät talveksi koloihinsa.
Tämä eläin ei tee kumpaakaan.
Ilves. Maailman pohjoisin kissaeläin.
Se on sopeutunut kylmyyteen, joten se ei vetäydy etelään.
Se joutuu kuitenkin kulkemaan valtavia matkoja löytääkseen syötävää.
Yhden ilveksen tiedetään kulkeneen vuodessa yli 3 000 kilometriä.
Matka on pidempi kuin osattiin kuvitella.
POHJOIS-TYYNIMERI
Tämä kissapeto saalistaa lähes yksinomaan yhtä eläinlajia.
Juuri nyt lajin edustajia on liikkeellä hyvin vähän.
Lumikenkäjänis.
Jäniksen huomaaminen on vasta puolet haasteesta.
Ilves tarvitsee ravintoa muutaman päivän välein,
joten se etsii saalista lakkaamatta.
Sillä kävi tuuri.
Se haistaa toisen jäniksen.
Jänis pitää hermonsa kurissa -
ja luottaa maastopukuunsa.
Ilves ei pärjää jänikselle takamatkalta, joten sen on päästävä lähelle.
Vihdoinkin ruokaa.
MAALISKUU
Pohjoisen pallonpuoliskon kääntyessä taas kohti Aurinkoa -
ja päivien pidentyessä -
hanka-antiloopit aloittavat vuotuisen migraationsa.
Ne matkaavat Wyomingin eteläosien lumitasangoilta -
Kalliovuorten reheviin laaksoihin, joissa ne synnyttävät vasansa.
Reitti on kuitenkin nykyään aivan erilainen kuin ennen.
Heti alkuun on päästävä öljy- ja kaasukenttien ohi.
Uros kokeilee onneaan.
Hanka-antiloopit ovat varovaisia etenkin kohdatessaan ihmisiä.
Toistaiseksi kaikki hyvin.
Nyt on muiden vuoro.
Valmiina. Nyt!
Seuraavien kuukausien aikana -
hanka-antiloopit kulkevat 200 kilometrin matkan pohjoisille vasomisalueilleen.
Vaellus on vuosi vuodelta haastavampi.
Aidat, jotka estävät karjaa karkaamasta,
ovat esteenä myös hanka-antilooppien liikkumiselle.
Hanka-antiloopit jatkavat kuitenkin sinnikkäästi tuttua reittiä pitkin.
Hiljattain eräs hanka-antilooppi ylitti lähes 150 aitaa -
vaeltaessaan pohjoiseen.
Mutta haarautuvat sarvet ja piikkilanka -
voivat olla ikävä yhdistelmä.
Aitojen lisäksi on monia muitakin ongelmia.
Vaarallisimpia niistä ovat muuttoreitin kanssa risteävät valtatiet.
Hanka-antiloopit ovat mantereen nopeimpia maaeläimiä,
mutteivät aina ehdi autojen tieltä pois.
Viimeisten 200 vuoden aikana tapahtuneet muutokset -
ovat pienentäneet hanka-antilooppikantaa yli 90 prosentilla.
Mutta hyviäkin uutisia on.
Hanka-antilooppien reittiuskollisuus -
on mahdollistanut siltojen rakentamisen merkittävimpiin tienylityspaikkoihin.
Sellaisilla alueilla tiekuolemat ovat loppuneet lähes kokonaan.
Pohjoisemmaksi kulkiessaan lauma saapuu todelliseen villiin länteen.
Täällä vastassa eivät ole ihmisen vaan luonnon luomat esteet.
Lumi on alkanut sulaa,
eli lauma on saapumassa vasomisalueelleen sopivasti -
ennen vasojen syntymistä.
Vuodenaikojen vaihtuminen aiheuttaa tosin myös ongelmia.
Edessä virtaa Wyomingin Gros Ventre -joki, jonka kevät on saanut tulvakorkeuteen.
Hanka-antilooppien täytyy ylittää se, mutta ne vaikuttavat epäröivän.
Niitä ei pelota niinkään itse joki, vaan toisella puolella väijyvät pedot.
Vedessä nopeista juoksukintuista ei ole juurikaan hyötyä.
Susien ja puumien kaltaiset petoeläimet -
on kuitenkin metsästetty melkein sukupuuttoon,
joten vaara on täällä varsin vähäinen.
Hanka-antiloopit eivät vain tiedä sitä.
Varovaisuus kannattaa silti.
Sillä on päästy tänne asti.
Useita viikkoja lähtönsä jälkeen -
hanka-antiloopit saapuvat vihdoin Kalliovuorten vehreisiin laaksoihin.
POHJOIS-TYYNIMERI
Kalifornian niemimaalla Meksikossa talvi ei ole kylmä kuten pohjoisessa.
Rannikkovesien miellyttävä lämpötila tähän aikaan vuodesta -
tekee niemimaasta suotuisan kohteen -
yhdelle eläinmaailman pitkänmatkanreissaajista.
Harmaavalas.
On maaliskuun puoliväli.
Tämä naaras synnytti täällä poikasen kuusi viikkoa sitten.
Merialue on lämmin, suojaisa ja vapaa saalistajista.
Mainio paikka poikaselle.
Täydellisyydellä on kuitenkin hintansa.
Emolle täällä ei ole ravintoa, ja se on ollut täällä joulukuusta asti.
Heti kun poikanen on tarpeeksi vahva,
emo johdattaa sen 8 000 kilometriä pohjoisemmaksi -
Alaskan Beringinmerelle, josta valaille löytyy ravintoa.
Muuttomatka on nisäkäsmaailman pisin.
Onneksi poikanen kasvaa hyvää vauhtia.
Yli 200 maitolitraa päivässä nauttiva jättivauva on täynnä energiaa.
Emo tietää onneksi paikan, jossa poikanen voi telmiä.
Se on tämä.
Hiekkasärkkä laguunissa lähellä veden pintaa.
Paikka on selvästi suosittu.
Penkereen yli vyöryvä vuorovesi saa aikaan lempeän virtauksen,
joka vetää alueen valaita puoleensa.
Poikanen on ensi kertaa muiden valaiden seurassa.
Sitä taitaa ujostuttaa.
Paras pysyä emon vieressä.
Hiekkasärkällä on hyvä kehittää uimataitoa pitkää pohjoisen matkaa varten.
Meduusat ajelehtivat virran mukana, mutta valaanpoikanen ui sitä vastaan.
Vastavirtaan uiminen on sille hyvää kuntoilua.
Joka vuosi yli tuhat harmaavalasta vaeltaa tähän laguuniin.
Kaikki eivät ole naaraita poikasineen.
Joukossa on monia isoja uroksia, jotka etsivät täältä kumppania.
Emoja eivät romanssit kiinnosta, mutta innokas kosija yrittää silti.
Naaraan lähtö innostaa sitä vain entisestään.
Torjutuksi tuleminen ottaa koville,
kun on matkannut tänne lähes maapallon toiselta puolen.
Uros näyttää purkavan turhautumistaan poikaseen -
pakottamalla sen syvemmälle mereen.
Lopulta uros ymmärtää luovuttaa.
Emon ja poikasen on aika lähteä pohjoiseen.
Kolmen täällä vietetyn kuukauden aikana naaraan paino on pudonnut kolmanneksen.
Nyt se aloittaa pitkän vaelluksen takaisin syöntialueelleen.
Poikanen tarvitsee hyvää onnea selvitäkseen matkasta.
Yksi kolmesta harmaavalaanpoikasesta ei koskaan saavu määränpäähän.
PÄIVÄNTASAAJA
Maan kallistuskulma on perussyy kaikkiin migraatioihin.
Päiväntasaajalla se ei juurikaan vaikuta eri vuodenaikojen säähän,
mutta sielläkin osa eläimistä on liikkeellä koko ajan.
Armeijamuurahaisia.
Jokainen niistä kipittää päivässä maratonia vastaavan matkan -
kerätessään ravintoa.
Nämä muurahaiset ovat erikoistuneet muiden hyönteisten toukkiin.
Saalista kantavat työläiset -
pääsevät aukkopaikkojen yli lajitovereiden muodostamia siltoja pitkin.
Feromonipolut johdattavat muurahaiset tilapäiseen tukikohtaan.
Väliaikaisleirinä toimii pesä, jonka muurahaiset muodostavat kehoillaan.
Elävän muurin uumenissa -
on yhdyskunnan komentokeskus eli kuningatar uusine jälkeläisineen.
Leiri on ollut tässä viimeiset kaksi viikkoa,
mutta pian tilanne muuttuu.
Pimeyden laskeuduttua yhdyskunnan läpi kiirii signaali.
Kemiallinen viesti syvältä leirin sisuksista.
Sanoma on selvä.
On lähdettävä liikkeelle.
Pienillä muurahaisilla on iso ruokahalu.
Lähimetsän elävä ravinto on kulutettu loppuun,
joten on siirryttävä etsimään ruokaa muualta.
Armeija kulkee tärkeää ruoanhakureittiä pitkin.
Työläiset kantavat toukkia -
sotilaiden seistessä vartiossa.
Yhdyskunnassa voi olla jopa puoli miljoonaa muurahaista.
Eikä yhtäkään jätetä.
Nyt selviää, miksi muurahaiset muuttavat yön pimeydessä.
Itse kuningatarkin on liikkeellä.
Se on muita yksilöitä isompi.
Kahden viikon ajan se on muninut noin minuutin välein -
eikä ole voinut lähteä leiristä.
Lisääntymistehtävät on nyt keskeytetty -
uusille metsästysmaille siirtymisen ajaksi.
Tämä on ainoa hetki, kun kuningatar on ulkona ja näkyvissä.
Kuningatar ei ole ainoa tärkeä matkalainen tässä armeijassa.
Muutaman vuoden välein tapahtuu poikkeuksellinen ilmiö.
Yhdyskuntaan syntyy jättiläistoukkia, joita työläiset kantavat.
Nämä nuoret koiraat ja tulevat kuningattaret -
lähtevät pian yhdyskunnasta perustaakseen omia valtakuntiaan.
Armeija leiriytyy ennen kuin päivä alkaa valjeta.
Ne jatkavat matkantekoa öisin, kunnes ovat uusilla metsästysmailla.
Siihen mennessä kuningatar on valmis jatkamaan munimista -
ja uusien työläisten tuottamista.
HUHTIKUU
Pohjoisessa emovalaan ja poikasen muuttomatka -
on nyt ollut meneillään neljä viikkoa.
Lähdön jälkeen poikanen on saanut yli tuhat lisäkiloa,
mutta emo ei ole syönyt kuukausiin.
Merimatkaa on vielä pitkästi -
ennen kuin ollaan Beringinmeren buffetissa.
Valaat uivat rannikon lähellä ja suunnistavat maamerkkien avulla.
Emo on tehnyt tämän matkan monesti viimeisten 30 vuoden aikana.
Vuosien varrella moni asia on muuttunut.
Emo ei kuitenkaan kaihda ihmisten huomiota.
Poikanen näyttää suorastaan nauttivan parrasvaloissa paistattelusta.
Kalifornian ruuhkaiset rannat ovat aivan toista kuin laguuni Meksikossa.
Tästä eteenpäin liikenne vain lisääntyy.
Parivaljakko on saapumassa Los Angelesin satamaan,
joka on Pohjois-Amerikan suurin.
Sitä käyttää joka vuosi lähes 2 000 laivaa.
Moottorien jatkuva hurina muuttaa vedenalaista äänimaailmaa,
mikä häiritsee valaiden suuntavaistoa ja lisää törmäysriskiä.
Joka vuosi kymmenittäin valaita kuolee täällä niiden törmätessä aluksiin.
Tämä harmaavalas oli yksi epäonnisista.
Emo ja poikanen onnistuivat välttämään ruuhkaisimmat laivareitit.
Pian edessä on kuitenkin matkan vaarallisin osuus.
Montereynlahdella on taitettava 35 kilometrin matka avomerellä.
Rannikkoa pitkin uiminen kuluttaisi liikaa arvokasta aikaa.
Niinpä emo johdattaa poikasensa lahden syvien vesien poikki.
Se on riskialtista.
Emo tietää, mitä syvyyksissä on.
Se käynnistää häivetilan.
Se lopettaa tavanomaiset kutsuhuudot ja käy pinnassa mahdollisimman harvoin.
Orcinus orca.
Miekkavalaita.
Ne tuntevat nämä vedet hyvin -
ja etsivät saalista.
Emo ja poikanen paljastuivat.
Aikuinen harmaavalas painaa kymmenen kertaa miekkavalasta enemmän -
ja voi tarjota kovan vastuksen.
Miekkavalasparvi kiertelee kohdetta etsien tilaisuuttaan.
Ne eivät halua emoa -
vaan sen poikasen.
Miekkavalaat pakottavat poikasen veden alle, jotta se hukkuisi.
Emonsa tuella poikanen selviytyy ensimmäisestä hyökkäyksestä.
Se sai kuitenkin haavan.
Miekkavalaat kutsuvat paikalle apuvoimia.
Valtava, viisi tonnia painava uros.
Lisävoiman rohkaisemina miekkavalaat ryhtyvät täyshyökkäykseen.
Emo ei voi tehdä mitään.
Päälle syöksyvä miekkavalas -
on kuin bussin törmäys.
Lopputulos on väistämätön.
Emo joutuu jatkamaan matkaansa yksin.
Monia eläimiä ajaa liikkeelle pakottava vaistonvarainen tarve.
Vaaroista huolimatta.
Osa matkoista päättyy traagisesti,
mutta miljoonat pääsevät silti määränpäihinsä.
Matkanteko palkitaan suotuisemmilla oloilla -
ja uusilla mahdollisuuksilla.
Muuttomatkat ovat elintärkeitä myös muille lajeille.
Mutta me ihmiset olemme muuttaneet maapalloa.
Eläinten vanhoja reittejä on tukittu.
Ihmisten vaikutus tuntuu jopa planeetan syrjäisimmissä kolkissa.
Toivoa kuitenkin on.
Matkoista tiedetään enemmän kuin koskaan.
Ihmisten avulla monet lajit oppivat selviytymään nykyajan haasteista.
Planeettamme hyvinvoinnin tähden liikkumisen vapaus on turvattava.
Jos se onnistuu, eläinten elintärkeät vaellukset -
jatkuvat hamaan tulevaisuuteen.
Tekstitys: Heidi Mäki