ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Ти як той камінчик у взутті.
Я трясу ногою
і думаю, що він вилетів, але бах — а він нікуди не дівався.
Може, варто дивитися під ноги.
Той камінчик під п’ятою хочеться розтерти в порошок.
Як скажете.
Незаконне застосування зброї.
Проникнення на територію під охороною.
Злочинне знищення майна. Усе це — за останні два тижні. Тебе поперло.
Думаєте, я когось здам? Помиляєтеся.
Твій дитячий мозок не думає наперед,
та я запрошую тебе у царство незвіданого:
майбутнє.
Подивимося на тебе за півроку у виправній колонії у Вейдсборо?
Знаєш цих двох?
Я запитала: «Знаєш цих двох?»
Вони…
Вони вломилися до будинку Джона Бі та…
гналися за нами у плавнях. Більше нічого не знаю.
Ось свіжіше фото.
Їх підвісили на гак, а потім зробили з них принаду для риб.
Як гадаєш, це акула-бик??
У мене погані новини.
Той, хто вбив цих двох, досі на волі,
я маю підстави вважати, що його наступна ціль — твій друг Джон Бі.
Малі, ви ж не думаєте, що єдині шукаєте «Королівського купця»?
До речі.
Мені відомо і про це.
Шерифе Пітеркін, запевняю, що він уже закинув пошуки.
Як скажеш.
Я лиш хочу його захистити.
Передай своєму другу Джону Бі, щоб забіг на розмову,
а я подумаю, як тобі уникнути Вейдсборо.
-Як усе пройшло? -Сподіваюся, він розумніший, ніж здається.
Хай за домом Ратлиджів стежать.
Може, нам пощастить.
Я вже під прикриттям.
-Ви його опікун? -Батько, на жаль.
Слухання через два тижні.
Як не явитеся, втратите заставу.
Середнє 3 незалежних оцінок вартості пошкодженого майна.
-Сума відшкодування. -Відшкодування?
Визнана вами плата за пошкоджене майно.
Так, ваш підпис. Ось тут.
Ходімо. Давай!
Цікаво, скільки вони захочуть за Malibu 2019 року.
Я все поверну. Клянуся, тату.
Чорт. Тридцять штук?
І коли ти їх заробиш, шеф?
Ти ж лише куриш траву й сидиш на південному боці.
Сідай у машину.
Поїхали.
Тату, клянуся…
Тридцять! Тисяч! Доларів!
Ти знаєш, що ти зі мною зробив? Довбаний сучий…
І як ти ті гроші повернеш?
Ти ж ніфіга не робиш!
Я от що тобі скажу:
ти нікчемний шмат лайна!
-Замовкни! -Твоя мама знала.
Тоді скажи, де візьмеш 30 штук!
Тягни сюди свій зад!
Тобі точно до школи?
Думав, тебе виперли.
Ні, саме сюди мені й треба.
-Дякую, друже. -Прошу.
-До зустрічі. -Бувай.
Дякую, що підвіз! Буду винен.
Рак на горі свиснув.
Інакше ніяк.
Я все думав про ваші уроки, пане Санн.
-Мабуть, потрібні гроші. -Скільки не шкода?
Вибачте. Жартую.
Якщо чесно, я порпався у татових речах
і натрапив на цей лист.
Він від місцевого землевласника.
Ви можете його перекласти?
Він мовою гула. Пам’ятаю це з уроку історії.
Приємно, що ти не все забув.
Так, не все.
Хоч і на половині уроків ловив хвилю.
Але тільки велику.
Так.
Отже, лист.
«Рік 1844. Моєму любому синові Роберту.
Я чекаю…
години свого привселюдного вбивства зі спокійним серцем
і з душевним підйомом, бо скоро осяю у славі».
Його лінчували.
«Нехай журба не переросте у помсту.
Натомість довірся Богові всім серцем,
бо Він усе робить на благо.
До зустрічі на небесах,
твій люблячий батько, Денмарк Тенні».
-Оце й усе? -Є постскриптум.
Але там лише примітки плантатора.
Ага. А можете і їх перекласти?
«Щодо питань майна та маєтку.
Тютюн, бавовна, кукурудза, помідори. І, нарешті, Робертові…»
Це його син. Так.
«Негайно збери пшеницю біля води на дев’ятій ділянці».
Це все.
У день смерті
він пише синові листа та просить зібрати пшеницю?
Дивнувато, якщо чесно,
але дивися…
Пане Санн,
не можу й висловити, наскільки це для мене важливо.
Ви мені дуже допомогли.
Дякую.
Чудово провести літо. До зустрічі восени.
Вибач.
Це я, Джей-Джей. Припини.
-Бляха. -Що ти робиш?
Замовкни.
Бачиш?
-Вони за нами стежать. -Хто?
Не знаю. Ходімо. Прослизнемо до пристані.
Нам сюди.
Стоп. Маєш ключі до «Карася»?
Ага.
Джоне, хутчіш.
Давай же.
Спіймаймо рибку.
Дякую за вашу допомогу в минулому,
але тепер ми квити.
Відтепер я роблю свою роботу.
Хотіла, щоб ви знали.
По-перше, мене ледь не задушив мажор, а зараз я вишу 30 штук.
Треба звалювати.
Добре, а куди?
На Юкатан.
-На Юкатан. -Слухай, мені геть не до сміху.
Серфити цілий день, їсти крабів, яких упіймали голими руками.
Тікаєш, бо тобі надрали зад?
Бачив би ти ті фотки.
Подумай. Вони готові вбити за золото. Значить, воно десь є.
Ти здурів?
Сто років, чувак.
Сто років намагаються знайти «Купця»,
але даремно.
І ти вважаєш, що його знайдеш саме ти?
Коли до тебе дійде, що ти закінчиш, як батько,
якщо не зупинишся?
Я не можу це кинути!
Коли ми востаннє бачилися, ми з ним посварилися.
Він узяв усі гроші з оренди й пiшов за «Купцем».
Тоді я назвав його хріновим батьком.
Що було далі, ти знаєш.
-Ти не винен, друже. -Та байдуже, хто винен, Джей-Джею!
Як ти цього не розумієш?
Я не можу кинути пошуки, чувак.
Мені пофіґ, хто там хоче нас убити.
Врубаєшся?
Сам знаєш.
Слухай, у мене є план.
Ти зі мною чи як?
Чотириста лямів, Джей-Джею.
Скільки ти маєш відшкодувати?
-Ще не одягнулася? -Я не йду.
Це ж свято сонцестояння, про яке ти вже рік торочиш.
-Важлива дата, пам’ятаєш? -Так.
Сара каже, що не йде.
Хай лише спробує.
Твого тата коронують Лицарем-вартовим Рододендрона.
Ти йдеш.
Ти мені мама, щоб я тебе слухала?
Начхати. Твоя донька каже, що не йде.
-Вона забила на Топпера, Джо-Джо. -Уізі, прошу.
Іди. Дуже дякую. Що відбувається?
Здається, Топпер — не моя друга половинка.
Не розумію, до чого ти, але здається,
тобі варто з ним зав’язувати. Чи ні?
Напевно.
Але краще не сьогодні.
-Чуєш? Може, ти б, не знаю… -Я не хочу з ним іти.
Знаю.
А що, як ти натягнеш усмішку
і підеш, і ми всі повеселімося?
А особисті питання вирішиш завтра? Будь ласка.
Не знаю, що з яхтою Топпера.
Якщо чесно, і не хочу знати.
Лише мить — і твоє життя змінилося б.
Я мало не вмер.
А мама б точно померла.
Ти ж знаєш, як буває!
Багатий пацан наламає дров,
але все ж потрапить до коледжу й одружиться з багатою.
Вони нароблять багатих дітей, у яких буде не шанс і не два.
Знаю. Треба виправитися. Розумію.
Адже так?
Хочеш усе життя горба гнути, як оце я?
-Це ж твій горб дає нам на прожиття. -Я хочу для тебе кращого, Поупе.
Кращого життя.
Якщо скінчиш як я, то буде мій особистий провал.
Прошу — тримай себе в руках,
хоча б до співбесіди на стипендію.
Розплющ уже нарешті очі.
Для початку знайди кращих друзів.
Та що ти про них знаєш?
Що ти сказав?
Ти нічого не знаєш.
Друзі.
Чорт.
От побачиш.
-Привіт, друже. -Друже.
Тільки поглянь.
Ось і він.
Лише подивися. Геть не постарів.
Без світла важко дати раду, але ми тут.
На наше щастя.
Яке сонцестояння без славних устриць Гейворда?
Це огидно.
Знаю. Просто жах.
Прошу тебе: розслабся та сходи на вечірку.
Я схожа на свиню з буржуазії.
Можеш хоч на вечір забути про соціально-економічну несправедливість?
Мамо, за чотири км звідси в людей немає електрики й води у крані,
а ми святкуємо. Це байдужість до чужої біди.
Знаєш, чого нам коштувало потрапити в Острівний клуб?
Так, мамо. Як таке забути? Треба було гарувати років десять…
Дванадцять. І викласти купу бабла. А знаєш, чому ми на це пішли?
-Щоб бути на рівні? -Ні.
Щоб у тебе було дитинство, як у мене.
Знаєш, що таке Острівний клуб?
Розплідник світських дівиць.
Гарне місце з гарними людьми,
де можна розважатися.
З багатіями, що не бачать, як острів сповзає в океан.
Якщо хочеш жити, вдягни маску радості, Кі.
Вибачте, сер. Ми що, самі маємо їх чистити?
Я можу забруднити костюм.
А ми цього не допустимо, так?
-Розіграш не вдався. -Так. Сама зрозуміла.
-Бачив стільки мажорів в одному місці? -Так.
Торік.
Ми в лігві звіра.
Точно.
Джей-Джей не з’являвся?
Ні.
З ним усе буде добре. Він живучий, як тарган.
Це я в усьому винен.
Це не твоя робота, Поупе.
Топпер ледь тебе не вбив. Пам’ятаєш?
Чудовий вигляд, Уорде.
А ось і Лорд Капітал з Експлуататорами.
Вона цим точно комусь око виколе.
Привіт, Саро.
Я тебе чекав.
-Ти ж хотіла піти зі мною. -Так, але я приїхала з батьками.
Можемо поговорити?
Послухай.
-Так. -Як справи?
-Добре. А в тебе. -Добре?
У мене все добре.
Гарно виглядаєш.
Дякую.
Де ти була вчора?
-Декуди їздила. -Декуди їздила.
Куди саме?
-У Чапел-Хілл. -У Чапел-Хілл. З рідними чи…
-Ні. -Ні?
-З другом. -З другом. З яким другом?
-Яка різниця? -З яким другом? Це важливо. З подругою?
Чи з хлопцем? То був хлопець?
-Мені ця розмова набридла, Топпере. -Хто то був, Саро?
-Що все це означає? -Мовчи, Келсе.
Ти як?
Ти в нормі?
Що, нап’ємося в драбадан?
Готовий?
Ти віриш у це дурнувате свято?
Звісно. Воно буває щороку.
Як би хріново не було всім іншим.
То який у нас план?
Слухай, передай це Сарі.
-Можна прочитати? -Ні, не можна.
-Хто такий Влад? -Ти що, глухий?
Стоп. Ти клеїш Сару Кемерон?
-Закрийся. -Ти клеїш Сару Кемерон!
Я роблю це заради всіх, чуєш?
Що?
Нічого. Дякую, що тримаєш у курсі.
Так…
Не ворушися.
-Просто передати Сарі? -Так, передай це Сарі.
Влад.
Серйозно?
-Смієшся? -Ні, мені не до сміху.
Якщо тебе з ним спіймають, ти сядеш.
А якщо на мене нападуть, винен ти.
Я знаходжу фужери аж на пляжі. Зробіть ласку. Не випускайте їх, добре?
Хіба ви не охоронець?
Більше так не підкрадайся, друже.
Який несподіваний вияв ніжності, докторе Спок.
Я теж тебе люблю, чувак.
Мене вже нудить від усього цього.
-Нудить? Не схоже. -Аж вивертає.
Ага. Це я вже знаю.
-Це робота Шупа? -Що, це? Ні.
Тата. Це правий джеб.
Деколи йому зриває дах.
Схоже, тут більше, ніж джеб.
Нічого нового.
Вибач, що я дав тобі взяти все на себе.
-Це я винен. -Ні.
-Я винен. -Мовчи.
-Ти взяв мою вину… -Тихо.
-Піду й розповім копам правду… -Мовчи, Поупе!
Довірся комусь іншому хоч раз у житті.
Ми з Джоном Бі все розрулимо.
Ми будемо непристойно багаті.
Ми знову в «З»-грі.
-Ми ж програли у грі за золото. -Але почався овертайм.
Чотири плюс один, друже.
-Я швидко. -Чотири плюс один?
Так, потім поясню.
-Так, сер. -Dewar’s із тоніком.
Я миттю, пане Дунлеві.
Зараз принесу.
Ти молодець.
-Джей-Джей? -Так.
Що?
Маю записку від Влада.
-Від… -Так.
Від Влада?
-Так. -Добре.
Прочитай її.
Друже, принесеш мені «Май Тай»?
Так, Карасю. Краще принеси два.
Ага, я працюю погодинно.
Які ви стильні.
Я НА ЗАДНЬОМУ БАЛКОНІ. ВЛАД
Ще кілька замовлень.
Заждіть біля бару.
А поки що почастуйтеся закусками.
Народ, він подасть нам закуски.
Закуски ось тут.
-Добре. -Я туди й назад.
Ми підемо з тобою, щоб ти раптом…
Місце!
Чорт!
Ей!
-Ей, Джей-Джею! -Стій, друже!
Вибачте.
-Прошу вибачення. -Я тут серу!
Вибачте. Мені дуже припекло.
-Як так? -Та вже виходжу!
А що ти забув у роздягальні?
-Чорт. -Оце прикид.
Стули пельку!
Тримай його. Що думаєте? Кастет підійде?
Тримай голову, поки натягну.
-Який хоробрий, Рейфе. П’ять на одного. -Помовч.
Яка неповага, я ж готуюся вдарити.
-Де твої манери, друже? -Відпусти.
Владе.
Привіт.
Ого.
Ти така…
гарна.
Привіт.
Боже. Не повіриш, що сталося.
Удома я прослизнула повз…
-Це важливо, та я маю дещо сказати. -Слухаю.
Я знайшов…
золото.
Справді?
-Так. Не повіриш, де. -І де?
У Тенніхіллі.
Стоп. Що?
Вибач.
Чорт.
Мені переклали той лист.
Там зашифровано послання. Потрібен генплан.
-Знаєш, що це? -Так.
Схема Тенніхіллу з усіма даними. Вона в кабінеті твого тата.
Якщо потраплю до його кабінету, то знайду золото.
Я знаю, що це таке.
-Саро, це ти? -Пригнись.
Чорт!
Іди. Тікай звідси.
Опівночі з мапою в Яструбиному гнізді.
Йой.
Привіт.
Саро, що ти тут робиш?
Скарлет сказала, що десь заникала горілку.
-Невже? Скарлет… -Так, але я її не знайшла.
То ти з нею там говорила?
-Я ні з ним не говорила. -То мені привиділося?
Здається, я бачив, як ти там із кимось говорила.
Ну так, то були якісь гості.
Слухай, що відбувається?
Здається, ти сьогодні сама не своя.
-Та все добре. -Ти в нормі?
Так, Топпере.
-Серйозно, я не хочу скандалу. -Господи!
Давай без сцен. Скажи, що відбувається.
Скажи мені правду.
-Я й кажу правду. -Скажи… Ні, кінчай уже.
Скажи правду.
Добре. Мені набридли постійні допити. Влаштовує?
Яке в тебе обличчя потовчене. Так ти набагато більше схожий на тата.
О чорт.
-Так. Це було… -Панове!
Якісь проблеми?
Вибачте, офіцере. Жодних проблем. Просто я…
Хоча так, є одна проблема.
Тут відбулося незаконне проникнення.
Піп! Усі сюди.
Кричуща неповага до приватної власності.
Я порушив купу всякої фігні, сер.
-А ці пани впіймали мене… -Руки геть, козел.
І збираються забрати звідси, сер.
Вам варто вивести мене звідси.
-Здаюся. -Ходімо.
-Гаразд. -Поправ краватку.
А ти теж стиляга. Розважтеся, принцеси.
Скажи Кіарі, вона гаряча як на Карася.
-Ей! Припини. Сюди! -Давай!
Думаєш, я тебе боюся, Рейфе?
-Ходи. -Щасливого повернення на Відруб.
Це ще не кінець.
Був радий знову тебе бачити, Джей-Джею!
Чувак, я можу й сам.
У мене є ноги. Бачиш, брате?
Дякую за те, що ви там зробили.
Дайте я піду собі сам.
Пане Дунлеві, вам принесли напій. Я радий.
А я собі наверну.
-Що це з ним таке? -Вибачте, сер.
Охорона.
Дякую за вашу тактовність, Дериле.
Народ, усе добре. Без паніки.
Залиште це людям у формі.
Поаплодуймо їм. Роуз! Ви схожі на Статую Свободи.
Радий знову вас бачити. А мені можна?
Відпустіть його!
-Не виганяйте його! -Перепрошую.
-Невже? -Я його запросила.
-Кіаро, годі. -Я — член цього клубу.
-О господи! -Вибачте за це.
Алко-зліт на Ріксоні, Кі.
Поупе, і тебе чекаємо.
До бухти Ріксона. Погнали.
Добре, Кі, швидше.
Пролетарі всіх країн, єднайтеся. Скидайте окови!
Більше не спілкуйся з ними. Ей, Кіаро!
-Полковнику. -Кеп.
-Завдання виконано, сер. -Ні, Поупе.
-Бігом, Кі. -Досить, сину.
Не роби цього.
Куди тебе чорти несуть?
Бувайте, невдахи!
Народ, батько точно мене вб’є.
До чого ця невідкладна зустріч?
Скажи їм, поки нас не прибили.
Готові?
-Так. -Отже…
«Купець» затонув без золота.
Господи. Ти знову за своє.
Ні, постривай. Дослухай його, добре?
Воно весь час було тут.
-Воно на острові. -Не жартуєш?
О господи.
А я мало в це вірю.
Як і завжди, Поупе.
Та чи дозволите представити вам мої докази, сер?
Прошу.
Гаразд. А що в мене в наплічнику?
-Лист Денмарка Тенні. -Що це за штрих?
Денмарк Тенні був рабом, що пережив аварію «Купця».
-Гляньте. -Що?
Тримай.
Раби не рахувалися серед членів екіпажу судна,
а мій тато знайшов повний маніфест.
Це його відкриття.
За золото з «Купця» Тенні викупив себе з рабства.
Після того…
він купив ферму.
Барабанний дріб: ця ферма називається…
плантація Тенніхілл.
Тенніхілл?
Так. А потім він звільнив на ті гроші інших рабів
і продав дохріна рису, що розізлило білих плантаторів,
які й вирішили його лінчувати.
А в день, коли вони мали прийти по нього,
він пише синові прощального листа,
де в останньому рядку
залишає зашифровану вказівку на місцезнаходження золота.
-І де воно? -«Збери пшеницю на дев’ятій ділянці.
Біля води».
От лише жодної пшениці там немає.
Слово «пшениця» позначає золото.
Гляньте.
Золото на дев’ятій ділянці біля води.
Очманіти.
Потрібен лиш оригінал карти-плану нерухомості,
і золото в нас.
Є невеликий шанс, що це дійсно правда.
-Як у фараонів. -Я геній.
Ей, стоп!
Обережно, позаду вогонь. Не обпалися.
-Я так тобою пишаюся. -Дякую.
Мені дуже приємно.
Народ.
-Який план? -Хороше запитання.
Зараз прийде Сара Кемерон з оригіналом генплану…
Постривай.
Сара? Чому Сара?
Буде цікаво.
Учора Сара провела мене в архіви у Чапел-Хілл,
де я й знайшов листа.
Ти був у Чапел-Хілл з Сарою Кемерон?
-Так… -Він клеїв її.
-Нікого я не клеїв. -Ще й як клеїв Сару.
Я її не клеїв, чуєте? А використав заради доступу.
-І отримав доступ. -Ти розповів їй про скарб?
Мені треба було в архів.
-Тобто «так»? -Головного я їй не сказав.
Ти що?
Ти розкрив нашу таємницю мажорові?
Як щодо «Життя Карасів»?
-І компанії, що шиє футболки? -Я використав її заради інформації.
І чому я тобі не вірю?
Я хочу, щоб ми купались у грошах.
Могли викупити човен,
чи відправити тебе опановувати розтин трупів.
Ви ж мене знаєте.
Я схожий на того, хто запав би на Сару Кемерон?
-Чекаєш від нас відповіді чи… -Годі тобі.
Ти не знаєш її так, як я!
Їй не можна довіряти.
Її брат дав мені по спині ключкою.
Рейф і Сара зовсім різні.
Що саме вона тобі зробила?
Вона — як кобра, що плює отрутою.
-Спершу засліпляє, а потім… -Невдала аналогія.
Послухай!
Що б ми не знайшли, вона спробує все забрати.
Що ти робиш?
Хотіла скопіювати один зі старих генпланів.
Генплан?
Тенніхіллу?
Так.
Коли я їх показував, тобі було байдуже.
Відтоді я відчуваю таку вдячність за наш чудовий будинок
а карти такі гарні —
я захотіла вставити їх у рамку й повісити у себе в кімнаті.
Припини, Саро. Годі жартів. Шкільне завдання?
Ні, зараз липень.
Топпер просив?
Ні, це не для Топпера.
Але для хлопця.
Для хлопця.
Він підприємливий і має тобі сподобатися.
Хто цей таємничий любитель історії?
Картограф чи що?
Сказала б, але це вже буде не таємниця.
Ей!
Так?
Не схиб з вибором.
Не схиблю.
І обережно з цим.
Обіцяю.
Дякую. Ти найкращий.
Краще тобі без цієї сучки, Топе. Повір. Я з нею живу.
Рейфе, не називай сестру сучкою. Зав’язуй.
Називатиму її, як хочу, чувак. Рубаєш?
Давай, друже.
-Хильни. -Сміливіше.
-Розслабся. -В яблучко, чувак.
Мушу її побачити. Ми трохи посварилися.
Помовч, друже.
Невдала ідея, мучачо.
Пий і не зупиняйся.
Як поїдеш туди зараз, то тебе накриє.
-Саме так. -Ніфіга мене не накриє.
У мене передчуття. А в тебе?
Добре. Нарікай на себе.
Ти куди це? Господи.
Хрінова ідея, чувак.
П’яна відвага.
-Тільки не налажай. -Давай.
-Одна нога тут, друга там. -Спокійно.
Уперед. Тільки швидко, добре?
Йому погано.
Якщо скоро не прийдеш, ми тебе тут кинемо, чуєш?
Жахливо виглядаєш.
-Обійми Сару від мене. -Тихо.
О чорт.
Не шуміть так, козли.
О господи, чувак.
Чорт.
Ей, Саро?
Ти не спиш?
Хочу поговорити.
Знаю, я невчасно.
Не хочу тебе лякати. Просто хочу поговорити і…
Якщо скажеш, я піду.
Я відразу звалю.
Просто скажи. Просто…
Добре. Я маю дещо тобі сказати, Саро.
Вибач, що поставив тебе, ну, знаєш,
у незручне становище на вечірці.
Мені ж байдуже, з ким ти їздила у Чапел-Хілл.
Тобто, якби я знав, хто це, то точно б
закатав його череп в асфальт, та як я казав, я не ревную.
Зрештою мені фіолетово.
Просто послухай, я…
Сьогодні мав бути важливий день.
Ми мали всім зізнатися, тому я й засмутився.
Думаю про тебе, коли прокидаюся, коли лягаю спати, наче…
Не знав, що кохання може викликати таке хвилювання.
Мені здається, між нами щось не так.
Я просто мушу з тобою поговорити.
Саро, послухай. Я…
Не хочу розходитися.
Не хочу розходитися. Я…
Я тебе кохаю.
Саро, не мовчи. Я сказав, що кохаю.
Нічого мені не відповіси?
Привіт, Топе.
Якого…
-Якого… Уізі? -Ти як?
Уізі, якого милого ти робиш у Сариному ліжку?
-Не скажу. -Як це, не скажеш?
Вона просила побути за неї.
Побути за неї. А вона що робить? Де вона?
Без жартів. Де вона?
-Я не можу… -Де, бляха, Сара?
Добре.
-Уперед! -Рушаймо.
У розвідку.
Напевно, я піду сам цього разу…
сьогодні.
Та ти що?
-А що? -Нічого.
Не хочу налякати Сару гальоркою.
Не розумію, нащо ми її втягуємо.
Кі, ми її не втягуємо, чуєш?
Це як ділова зустріч.
Як отримаємо потрібне, ми її відшиємо.
Нам потрібна та мапа.
-Скажи, що між вами нічого немає. -Нічого немає, Кі.
-Я не жартую. -Добре!
Річ не в тобі та не в нас.
Річ у ній.
Друже, вона залізе тобі в голову.
Клянися, що між вами нічого немає.
Клянуся.
-Дуже переконливо. -На всі сто відсотків.
-Хай там як, я до справи. -О, ти впораєшся з цією справою.
А нам просто сидіти в душній машині,
поки тут гримить і блискає.
Кіаро, ображатися — це як пити отруту
й думати, що помре Сара.
Привіт.
Мапа в мене. Хочеш глянути?
О чорт.
Це ж капець.
Так.
Сказав своїм, що ти тут зі мною?
-А ти? -Ні, але скажу.
Мені байдуже.
Я кидаю Топпера.
Справді?
Так.
-А що, тобі це не подобається? -Та ні, просто…
Так.
Подобається.
Боже…
Усе добре.
Що ми тут робимо?
Гадки не маю. Хочеш спуститися?
Ні.
Я теж.
Я знав, Саро. Знав, що ти обманюєш.
Топпере!
Ти тупа брехлива хвойда. Ти це знаєш?
Спершу я скромниця, а тепер хвойда?
-Так. -Зав’язуй.
Це ти зав’язуй.
Не варто цього робити.
Скажи, хай не лізе, бо хребет йому зламаю…
-Іди додому. -Бо що?
Знаєш, що? Я втоплю тебе, як твого старого.
-Іди додому! -Скажи йому не лізти!
-Іди додому. -Саро, є розмова.
-Вона не хоче! -Що я тобі сказав?
О чорт. Що за фігня?
Саро.
Саро, мабуть, перила зігнили.
Я його ледь зачепив, чуєш? Я ледь…
Він втратив рів… Саро!
Джоне Бі!
О господи.
Розплющ очі, благаю.
Допоможіть!
-Рейф і Келс пішли за мною… -Тихо. Чуєте?
-Що? -Що?
На допомогу!
-Я чую. -Чорт.
Якого хріна?
Усе добре. Я поруч.
Саро! Що сталося?
Що робити? Потрібна допомога. Топпер його штовхнув.
Бляха, де він?
Покличте на допомогу. Байдуже кого. Кого-небудь.
-Приведи когось! -Поможіть.
Поупе, бігом!
Джоне Бі, не вмирай.
Не кидай мене.
Джоне Бі?
Поупе! Ворушись!
Привіт.
Де це я?
У лікарні Св. Оливи.
Ти впав із Яструбиного гнізда.
У тебе струс мозку й перелом зап’ястя.
Круто.
Треба тікати.
-Бо знайдуть з УСД. -Спокійно, малий. Не поспішай.
Сара все розповіла.
Про вашу невелику пригоду, про те, що ти тікаєш від УСД,
і як ти захищав її на тій вежі.
Джоне, мушу перепросити в тебе.
Ти зізнався у дрібному проступку,
а я все-таки звільнив тебе.
Хоч і не мав би.
На жаль, я часом трохи виходжу з себе.
Cпитай у неї.
Це правда.
Як дозволиш, я хочу загладити вину.
Я поговорив із шерифом Пітеркін і…
запропонував стати твоїм опікуном, якщо ти не проти.
Що?
Матимеш дах над головою та більше не тікатимеш від УСД.
Чом би й ні.
Було б класно.
Тоді домовилися.
Вітаємо в сім’ї.
Переклад субтитрів: Маркіян Плесак