То заходьте. Вес дуже на вас чекав. Він зрадіє. Заходьте. Сходи прямо.
Проходьте.
Нам куди?
У сусідню кімнату.
Добре.
Тут трупаками смердить.
Я… покличу Веса.
Весе, вони тут.
Добре, добре. Запроси. Заходьте. Влаштовуйтеся біля вогню. Радий зустрічі.
Даруйте, що притягнув вас сюди. Але це не публічна розмова.
Я згадав Чорну Бороду, але мене не цікавлять скарби.
Мій предок, Френсис Жернетт, британський офіцер,
який убив горезвісного пірата.
В-в-ваш кровний предок?
М-г. Так, на жаль. Після страти Чорної Бороди,
він убив його дружину, Елізабет. Відтоді, уже триста років,
привид Елізабет переслідує нашу родину. Усі помирають у муках.
І навіть моя донька.
Ларисса, дружина Чендлера.
Донька бачила Елізабет за
тиждень до своєї смерті.
І вона…
Приходила й до мене.
Тому у мене обмаль часу.
Ясно. ми, звісно, вам дуже співчуваємо, що ви хочете від нас?
Звісно, ваша правда. Розкажи їм, Чендлере.
Ми впевнені, що можна позбутися цього прокляття.
Перед смертю Елізабет благала Френсиса забрати з корабля сувенір,
який подарував її чоловік. Найціннішу її річ.
Амулет. Він відмовив їй, і вбив.
Якщо ми знайдемо амулет, виконаємо волю Елізабет,
то зможемо розбити прокляття, яке мучить мою сімʼю вже третє століття.
Ясно. Ем, даруйте, а де ви кажете, знайти цю підвіску?
О.
У Бороди був корабель –– "Пригода".
Попали.
Згідно із записами, він був там, коли його потопили біля Козиного острова.
Так, але це місце вже давно розкопали.
Учасники розкопок дечого не знали. І не мали цього.
Таємна скринька, яка захована в узголівʼї капітанського
ліжка. Ви пірнаєте?
Так. Усі ми. Але це… задоволення недешеве.
Чудесно. Ми пропонуємо вам найкращі умови. Пʼятдесят тисяч плюс витрати.
Пʼять тисяч наперед. І ми розраховуємо на негайну відповідь.
Ну, мабуть, нам треба подумати… Гаразд… Мовчу… Все.
-Джей-Джею. -Так, мусимо поговорити. Ми повернемося.
-Так, ми зараз… -Дякуємо дуже.
-Ми на хвилинку. Лише. -Дайте нам хвилинку.
-Так, народ. Ем, що це таке? -Треба все обдумати.
-Це якась дурня. Може, просто втечемо? -На цього старого вже точно
зачекалася дурка. Привиди? Прокляття?
-Він скажений. -Так, це казна-що, але він
оплакує доньку. Він у відчаї.
-Йому лікар потрібен, а не ця підвіска. -Він точно здурів. Де
гарантії, що він каже правду?
Але це місце явно прокляте і тут є привид. Не відчуваєте цей якийсь дивний
-вайб? -Що ж, народ. Ну візьмемося
ми за це. Воно хоч реальне?
Так.
З тобою все ясно. Питання до решти?
Корабель на глибині тридцяти метрів. Течії, імовірно, стрімкі.
Народ, ці деталі зараз варті уваги?
-Так! -Так!
-Ні, ні, слухайте. -На сто відсотків.
-Тому ми все й обговорюємо. -Народ, ми без копійчини, а нам пропонують
легкі гроші. Так не піде. Ясно? Найгірший варіант, що ми вийдемо звідси з
пʼятьма штуками. Кінець суперечкам. Крапка.
Нас знову посадять.
-Найгірше зовсім не це. -Думай головою.
Схаменися вже.
Перепрошую, сер. Ми дійшли згоди, ми за. Залюбки. Тож це наші пʼять штук тут, це
-вони? Можете передати їх мені. -Вітаю на борту.
Знаєте, краще я це візьму, заховаю надійно. Дозволь?
-Так. Авжеж. -Дякую.
Ви не пошкодуєте. Обіцяю. Усе буде супер.
Стій, Джей-Джею. Я в тебе вірю.
Дякую.
ЗОВНІШНІ МІЛИНИ
Казав, що буде круто. А ти йти не хотіла. Налий ліпше ще. Потанцюємо?
Спочатку напитися треба. Які вже тоді танці? Найкращі! Їж і пий, поки живий!
Боже, ти бачила? Треба ж таке. Що знову коїться? Постійно заваруха якась. Вічно
цей Рейф. Дістав він уже. чіпляється до всіх!
Добре, добре, я зараз, прицілюся. І погнали…
О! Так, мала!
Боже. Це найневинніша вечірка в моєму житті, так?
Згодна. О, принесу тобі ще пива.
-Треба ще. Треба ще. Так, брате! -Це-е-е він!
Ось і ти. Як справи? Віддав перемогу мені. Люблю тебе.
А як щодо Пітеркін? Його батько її вбив.
Що ти сказала? Ти щось казала? Якщо в тебе є якість питання…
-Відвали, Рейфе. -Тихо, тихо. Дзвякаєте щось тут за моєю
спиною? А ви підійть і в лице це скажіть? Я ж тут. Хочеш щось сказати,
то в обличчя кажи. В обличчя.
-Ну все, ну все. Годі. -Я слухаю. Повтори, що сказала.
-Годі, Рейфе. Усе добре. Тут лише друзі. -Так, лише друзі.
-Ми ж святкуємо тут. -Так, так, так. Не люблю,
коли про тата говорять.
Я розумію, я розумію. Друже, Рейфе, він був класним.
Він був найкращий!
Тихіше.
Просто забий.
Забий… а-а, як мені забити? Непросто, коли вони ляпають язиками.
На Відрубі –– це норма, але ж не тут.
-Знаю. -Не тут, ясно.
-Я знаю, знаю. -Що за хрінь? Кого ти сюди запросив?
Тихіше, заспокойся.
Годі, усе добре! Ходімо. Вийдемо подихати.
Я в нормі. В нормі. Мені треба десь випити.
-Дай мені ще. Чого-небудь. -Рейфе. Олліс Робінсон. Я-я
-працювала з твоїм батьком. -О, так. Олліс.
-Місте-е-е-р Робінсон ваш чоловік. -Так, колишній. Давно не
-бачилися. А ти виріс. Рада зустрічі. -Так, якось так уже сталося, тож…
Таке вже життя. Прийми мої щирі співчуття. Твій батько був особливим.
-Дякую. -Що ж, я, ем, спостерігала за тобою. За
твоїми справами. Ти звів те, е-е, кондо на Бейлайн.
-М-м. -І відновив церкву.
Так, нічого значного, але я старався, тож…
Так. Люди це помічають. Це цінно. Я тут готую один будівельний проєкт, і шукаю
партнера, який не боїться ризикувати. І має хист.
-Партнера? -О, привіт. Хто це?
Це моя, е-е, подруга, Софія. Софія, це місіс… Е-е, міс Робінсон. Олліс.
-Навзаєм, Софіє. Ну, щасти тобі, Рейфе. -І вам. О, вона, е-е…
найвідоміша ріелторка і розпусниця на острові. Що, ревнуєш? Залежить
від її пропозиції. Та я жартую. Жартую. Я жартую. І все.
Близько двох тисяч затонулих біля узбережжя кораблів тут. Деякі належали
Чорній Бороді, доки один британець не відтяв йому голову. Гм. А ви знали, що
привид Бороди досі навідується на ці землі. Подейкують, що в грозові ночі можна
почути скрегіт його корабля в морі. Іноді можна навіть побачити, його
-знівечену постать на березі. -А що сталося з його скарбом?
А, це гарне запитання, друже. Відомо, що Чорна Борода мав статки в золоті й
коштовностях, та де вони заховані, цього не знає ніхто.
Біля Козиного острова.
Кажуть, що так.
Старі мореплавці щиро вірять, що насправді воно десь тут.
Тож, згідно зі схемою корабля, імовірно, краще зайти десь тут.
Так.
І Женретт не брехав про сховок. Ось.
У журналі сказано про секретний відсік за узголівʼям у капітанській каюті.
То ми досі говоримо про це?
-Ага. -Корабель триста років був на
дні. Його вже давно підняли.
Припини, варто перевірити.
Так. Правильно. І нам відомо, де він. Десь у цій зоні.
У цій зоні це чудово, але де саме.
А берегова охорона? Вони певно знають. І чув, вони доволі привітні, тож ми можемо
-їх напряму спитати. -Агов, Поупе, хіба твій
-дядько Роджер там не працює? -Дядько Роджер?
-Дядько Роджер. Ну дядько Роджер. -Мій дядько Роджер? Ні. Ні, ні, ні, ні. Не
годиться. Він дуже правильний і ніколи не порушує правила. Нічого не вийде.
Ось ти в кого такий.
Школу я не закінчив. Усе зіпсував. На його погляд я невдаха.
Тож, це не варіант. Чекай, Джей-Джею, у тебе ж там друг. Буґі. Його спитай.
-О боги. -Буґс? Він у резерві, бро.
-Так, але може щось знати. -Та я не про те. Він морський щур. Ясно?
Живе на мінімалку. Тож, якщо нам потрібен шпигун, його треба підкупити. Я
зовсім не проти зайнятися цим…
Е-е-е… Ні.
-Ні. -Добре. То ви вирішили. От я міркую, що
наш найкращий варіант –– це чийсь дядько, який знає, де була троща і може нам про
це розказати. О, точно, твій дядько. Тож гайда до нього.
Ти мене не слухав, так? Я впустив крекер у його гаражі,
і потім вилизував підлогу. Він не з тих, хто розпатякає секретну інформацію.
Кажу вам.
-Який категоричний. -Старий, твій дядько може знати, де
корабель і може розказати нам безплатно. Поупе, ти хоч спробуй.
-От ти мене не чуєш. -Він може погодитись.
-Я думав, усі карасі –– командні гравці. -Ні.
-І не буде вужиків? -А як же бути з: "Карасі назавжди"?
В жодному разі. Усе, крапка. Я не питатиму.
Ну, заради команди, Поупе.
Тож у-у мене один проєкт, ем, про знос деревʼяних шхун у солоній воді й розмір
мушель і все таке… Тож, може, підкажете, де судно…
Погода гарна сьогодні. Так, приємна. До речі, бачила вчора твоїх малих. Так,
випросилися. Човен треба би підлатати. Майстрів знаєш? Бо самотужки ніяк. Так, є
кілька варіантів. Давно не бачилися. Куди поділася? Та роботи не розігнутися. Ледь
вибралася. Красиво тут і затишно. Заходь якось у гості.
Та ви, ви не зрадите Бога. Я…
Як справи?
Схоже, друзями нам вже не бути.
-Супер. -Не засмучуйся, Поупе.
Імовірно, він давно тебе списав.
План Б?
Знайдімо Буґі.
Ні, немає, вибачте. Дякую за дзвінок. Так, гарного дня.
-О-о-х, відтята довбешка. Гидота. -Ваш чек.
Дякую.
Приходьте ще. Коли хвиль не буде.
-Відчуваєш? Гроші… -Грошики.
-Вітаю. -Вітаю, дами.
Памʼятаєте мене?
Хіба забудеш?
Угу. Гостра на язик. Диви, щоб не відсох.
Вам допомогти?
Я дещо для вас маю.
Та не варто було.
Я можу позбавити вас цього тягара. За гідну ціну.
Нас це не цікавить. Може, вам потрібен брелок?
Чи, може, скляний бонґ, люлька. Схоже, ви виснажені.
Ви точно втратите це місце. Краще продайте.
І ти зможеш піти на курси красномовства.
Що це?
Почекай. Не знаю… Боже мій.
Мій тато часто так робив. Зміна зонування. Привід змусити власників виселитися.
Це законно?
Якщо маєш бабки. Пʼять тисяч нас точно не врятують.
-Добре. Погнали. -Е-е-м… Рокфіш. Гадаєш, Буґі тут?
Так, береговики тут зависають. Ось він. Мій дружбан, Буґі! Сорян. Сорян. Підбив.
Слухай. Все одно б промазав. Так? Привітики.
-Он дивись. Я йому казав. -Затямив. Ходи сюди. Дякую, сер. Приходьте
-ще. Тож, технічно, ти знаєш, де корабель. -Правильно розумію?
-Ясно. -Чувак, ми збережемо секрет.
-Обіцяю. Буде тут. Під замком. -Чекай, чекай, гей, гей. Ми кабанчиком,
-чесно. Нам треба десь, е-е-е, годинка. -Так. Хоча б хвилин тридцять.
-Сорок хвилин. -Тридцять. Сорок пʼять хвилин.
Сорок пʼять. Максимум. І все. І не більше.
А-а-а чого вночі? Біля бази береговиків? Добре. Тоді вночі. Ні, ні, ні, Буґі. Сорок
пʼять хвилин біля судна, уночі. Облиш, потрібні лише точні координати. Яка твоя
-ціна? -Стій, Буґі, послухай, будь ласка. Чекай,
вислухай. Ем, не вимахуйся. Ні, ні. М-м. Я тобі не вірю.
Сірий рейсер? Що? Так, офігезний, та він не продається. Ми його не чіпаємо. Ні… він
-знущається. Я не віддам. Не віддам. -Я-я-я чую. Слухай, це ж для команди.
Не віддам. Буґі. Стій, Буґі, хочу швиденько перетерти. Бро, це мій байк. Це…
-мої колеса. Моя свобода. Ем… -Це ж для команди.
Моя дитинка.
-Може, як знайдемо амулет і тоді… -Мовчи, просто мовчи.
-Біжимо! Біжимо! Хутко! -На місці. Так, дітлахи,
сюди. Кого взяти шукати скарби?
-Так! Так! -Добре. Три, два, один!
Уперед. Обережно тільки. Швидко не бігайте. Хто ж першим знайде скарб?
Я буду першим! Побігли, швидше! За скарбом!
Паркере, ти впусти свій меч.
Наздоганяйте! Не відставайте! Біжімо!
Ось там знайшли.
Добре. Подивимось, що в нас там.
Сучий тельбух. Може, наступного разу почекаєте мене, перш ніж відкопувати
-небіжчика? -Так, сер.
Добре. Головне, ем, нічого тут не чіпайте і приберіть труп, доки у зівак
-напад не стався. Дідько. -Готові? На раз, два.
-Документів немає, шерифе. -Ясно.
Я тут подумала.
Гм.
Не пірнай сам.
Чого це?
Це небезпечно. Я тоді теж пірну.
Там цілих тридцять метрів глибини, темрява й перешкоди.
Ну це ясно.
Ця ситуація непроста навіть для профі.
-Ти не профі. -Так… Але і ти також.
Я вже вирішила. Тож… Це заради нас. Бо до батьків я не приповзу.
Впораюсь.
Добре. Згода.
-Ось, поклади цей. Так, сюди. -Обережно.
Вовтузитися ми там не будемо. Обіцяю. Вони швидко все оглянуть і назад. Гаразд?
Не переживай.
Окей.
Слухай. Поки ти ще тут, стій, стій, стій, поки ти тут, ем…
Привіт. Що?
Памʼятаєш того мажора, що говорив із нами на аукціоні?
Так. А що? У чому річ?
Це від нього.
Вони змінюють зонування. Ми втратимо ділянку.
Трясця.
Хтось ще знає?
Тільки Клео.
Поуп розлютиться, як дізнається. Вибач, я не знала.
Тихо, тихо, тихо.
Що нам робити?
Готові?
-Усі на борт! -До справи.
Порядок?
-Так. -Так, народ, слухайте. Робимо все чітко
й швидко. У нас у запасі лише одна ніч. Обережно, не світимося, ясно?
Джей-Джею, ти пірнаєш. Сара й Клео…
Взагалі-то… я теж пірнаю.
Добре. Джей-Джей і Кі пірнають. Ми з Поупом нагорі. Сара й Клео,
ви рушаєте до маяка біля бази береговиків. Слідкуєте там.
До півночі маємо повернутися.
-До справи. -Так, так, так.
Усе як колись.
-Обережно там. -Авжеж.
Бувайте.
Тільки не робіть дурниць.
Народ, не кисніть, окей. Ви мене дратуєте. Ми пірнемо, розвідаємо.
Якщо корабля немає, старий бздун поплаче –– от і все.
Ясно? Гірше не буде. Може хто хильне зі мною?
Ні. Ні, ні, ні. Не пити.
Розслабитися хотів.
Джоне Бі, ми на території береговиків.
Десь ярдів двадцять. На першу годину. Ну все.
Достатньо. Гей. Гальмуй. Пірнаємо тут.
Джей-Джею, яка глибина?
Двадцять чотири.
Так. Готовий?
Звісно. Міняймося. Збирайтеся. Джоне Бі, тримай курс.
Вони вже на місці.
Добре, стеж за охороною.
Чесно, це чимось схоже на серфинг. Треба зловити потік і
він усе зробить за нас.
-Ясно. -Так. Так.
Звісно.
А це треба?
-Так. Бо там рифи й риба… -І зубасті друзі.
Це теж.
Не забувайте про перепочинок. Пʼять метрів, три хвилини. Чув, Джей-Джею?
Пʼять метрів, три хвилини.
Почув.
Або що?
Кесонка, памʼятаєш? Азот у крові, нестерпний біль, смерть і все таке.
Так.
Вона має про це знати.
Кі, ти в нормі?
-Так. -Добре.
-Погнали.
Погнали.
Лови глибину.
Лови… глибину.
Ти готова?
Так, цілком.
Гей,Поупе, нас трохи зносить. Я не знаю, чи зможу втримати.
У них кисню лише на сорок пʼять хвилин. Тож не проблема. Агов, як ви там?
Катери видно?
Бачиш щось?
А-а.
Поки ні. Береговиків не видно.
Але туман насувається.
Ми нічого не побачимо.
Зрозумів.
Не брехатиму, останнім часом за цим сумував.
На одну ніч.
І все.
Так, ми дрифтуємо. Бери вправоруч. Інше праворуч.
Чорт.
Так, достатньо. Є.
Добряче нас розвертає.
Погано видно.
Що з часом, Поупе? Скільки ще?
-Пʼятнадцять хвилин. -Туман густішає. Де ж ви?
Джей-Джею, сюди.
Глянь.
-Що там? -Не знаю.
Відвали. Відвали.
Кіаро!
Ні. Ні! Допоможи! Допоможи!
Ні! Кіаро! Ні!
-Ні! Кіаро! Ні! -Джей-Джею!
Як з вашого боку? Кажіть. Ви щось бачите?
Ти чула?
-Що? -Це.
Чорт. Це погано.
Народ, народ, народ, тут хтось є. Забирайтеся, хутко. До вас човен.
І це не береговики.
Чуєш це?
Човен.
-Тихо. Спокійно. -Поупе. Джоне Бі.
-Глуши. Глуши. -Добре, зараз. Усе. Усе.
-Фари вимкни. -Вимкнув. Вимкнув. Усе вимкнув.
Сидимо тихо. Ясно?
-Так. -Пригнись. Пригнись. Спокійно. Спокійно.
Ні! Кіаро!
Ми на місці. Він десь тут!
Джей-Джею!
Ще один захІд!
Чули?
Що в них із часом, Поупе?
Пʼять хвилин.
Треба їх витягати.
Так, часу вже обмаль.
Де він? Мав уже бути.
Джею.
Тримай, тримай.
Треба виринати. Негайно. Чуєш?
Так, так.
Сюди.
Уперед. Уперед.
-Боже. -Ти жива?
Так. Хто на нас напав?
-Не знаю. Хто це, бляха, був? -Де Джон Бі?
-Джоне Бі! -Чорт. Це Джей-Джей і Кі.
Пливіть сюди. Хутко. Нумо. Ми бачимо. Не волайте.
Де він, бляха?
Агов! Сюди! Сюди!
-Бачу. Він отам. -Я тут. Прямо. Я прямо. Нумо, хутко.
Поупе, драбину.
-Несу, несу. -Драбину!
Драбину!
Давайте снарягу.
Народ, де ваш компенсатор?
Немає.
Що? Як немає?
Отак. Немає.
-Там був якийсь чувак. -Ти в нормі?
-Так, там був… -Нас хотів убивти якийсь чувак.
Тут був човен. Ми бачили чоловіків. Озброєних. Нам треба валити.
-Ні, послухай, той чувак досі під водою. -Ми бачили човен, усе, відбій.
Господи. Що з рукою?
Унизу хтось був.
У сенсі?
Мені проштрикнули руку.
Хто? Де вони?
-Забирай драбину. Хутко. Погнали. -Драбину.
Узяв. Узяв. Тримаю.
Ти як? Цілий? У нормі?
Норм. Погнали вже.
Ходу, ходу, ходу.
Чую човен. Он де!
Дзвонили?
На жаль, ні.
Повідом мене одразу.
Усе, залиш мене.
Дякую за гостинність, Олліс. Можна я ще візьму?
Так. Пригощайся. Памʼятаєш, я казала про один проєкт?
Хочу дати тобі нагоду започаткувати дещо доволі цікаве.
-Козиний острів. -Саме так.
Він належить сімʼї Женретт.
Наділ у тридцять кілометрів. Найбільша незабудована ділянка
на східному узбережжі. Подарована у тисяча сімсот вісімнадцятому.
Не продавалася. Не оцінювалася.
За кілька років Відруб стане Вісімкою,
залишиться тільки цей острів. І зараз…
Шукають певну групу партнерів –– інвесторів.
То до чого я?
Ти молодий, енергійний, місцевий і, е-е…
Цікавий мені, Рейфе. Мушу зізнатися.
Та найкраще не це.
Сказати, чого саме вони зараз
надумали її продавати?
Привида бояться. Чорну Бороду.
Це прикол.
-Ні. -Реально?
Так. Ми можемо заробити величезні статки, бо старий дід вірить у привидів. То…
тобі цікаво? Продовжувати?
Так, я слухаю.
Так.
Добре. Що там сталося?
Нас хотіли вбити.
-Що? Хто хотів вас убити? Це щось дивне. -Так, імовірно, вони
шукали те саме, що й ми.
Амулет чогось вартий? Старий нас дурить. Хтось ще на нього полює. Я знала, що він
-заливає. -Мій живіт зараз лусне.
Чекайте, а ви перепочивали?
Повторю тобі ще раз. Хтось хотів убити нас. Ми не перепочивали.
Зараза. У них кесонка. Їм треба в лікарню. Негайно.
Спокійно. У вас у крові кілька бульбашок, от і все.
У мене в крові бульбашки? Я помираю?
Ні, ні, ні. Ти не помреш.
Хутко, Джоне Бі.
-Жену, жену. -Гей, обережно, обережно.
Я бачу.
Дихай. Дихай. Джоне Бі, швидше, будь ласка.
-Трясця. -То хто був там із вами?
Не знаю, Поупе.
Але в нас є сюрприз.
Який?
Що це?
-Це він? -Так, бляха.
Що?
Це те, що він це шукав.
Охрініти. От дідько. Чого ви мовчали?
Бо я помираю.
-Джоне Бі! -Так, я мчу.
-Ти –– рок-зірка, мала. Пʼятдесят тисяч. -Охрініти. Охрінити.
-Пʼятдесят штук. -Усе недарма.
Це точно.
-Погнали, хутко. -Біжімо. Тримаєш її? Тримаєш?
Тримаю, тримаю, тримаю. Чіпляйся. Допоможу.
-Поупе, швидше. -Іду, іду, іду. -Швидше. Швидше. Тримаю.
-Ходімо. Я тримаю. Тримаю. Ходімо. -Допоможіть нам.
Тримаю.
Їхні показники й ментальний стан стабільні.
Рівень болю зменшується. Але їм треба побути в
гіпербаричній камері. Обов'язково годин дванадцять
вони мають полежати.
Так, тож, новини втішні: вони в нормі. Їм треба трохи відпочити.
-Трясця. -Головне, що живі.
Ми поки можемо сходити до Женретта й забрати
гроші за амулет. Не знаю,
як ви, та я вважаю,
він винен нам набагато більше,
ніж пʼятдесят штук.
І чого це раптом?
Згодна.
-Ти від Джея-Джея заразився? -Він точно щось від нас приховує, і
пʼятдесят штук це не покриє. Нам треба до нього. Зараз.
Поупе, так. Знаєш, е-е-м, я з тобою згоден.
-Крутяка, Поупе. -Так… Авжеж.
Правда?
-Так. -Так. Ще б пак. У сраку пʼятдесят штук.
-Він нам очі замилює. -Авжеж.
Точно.
-Погнали, сідайте, ваш автобус чекає. -Заберімо наші грошенята.
Кі.
Гм.
Ти ледь не померла.
Я мав тебе відмовити.
Тоді ти б загинув.
Якби не я, він би тебе прикічив.
Я теж тебе врятував.
Врятував.
Слава Богу.
Я тут думала: зараз усе інакше.
Ми протистоїмо всьому світу. Так?
Угу. Радше всьому всесвіту. І перемагаємо.
Так.
Ти крута, як для мажорки.
Знаєш…
Нам лежати дванадцять годин.
Угу.
Чим займемося?
Та придумаємо щось.
Лікаря Роберта у палату сорок три. Лікаря Роберта у палату сорок три.
За амулет ладні були вбити. Скільки ж він вартий?
Спершу покажемо їм його, а потім, що, назвемо ціну?
Мільйон доларів.
Годиться.
Іди ва-банк. Тато вчив.
Зачекайте. Якого біса? Це що, Шуп?
Бляха.
-Та ні. Треба розвертатися. -Ні.
Що? Ні. Поупе, ти добровільно зустрінешся з копом?
Згодна з Джоном Бі. Це ризик.
Якщо втечемо, щось запідозрять. Тримай курс.
Добре, добре.
Починається.
-Не боїмося. Ми нічого не скоїли. -Ми нічого не скоїли.
-Які люди! -Шуп.
Величні шукачі скарбів.
Так.
А я от чекаю на вас.
Фартить мені. Хотів вас розпитати.
Невже? Е-е-е, що саме вас цікавить?
Знаєте, е-е, старого, що тут живе? Ви були тут вчора.
Так.
Добре. То ви були тут?
Так. Дякую, що зізналися.
Ну, той ваш старий там сконав.
Окрім його зятя, він бачився тільки з вами.
Прокляття?
Тож, е-е, я вас не відпускаю. Може, ви, е-е-е, підніметеся. Поспілкуємося.