Сюди можу сісти?
Так, влаштовуйся.
То ви собі шаровобилися й опинилися тут?
Він найняв вас, я казав.
Вес Женретт найняв не професіоналів, а команду блазнів?
Щоб ви не думали, та ми знайшли Ельдораро, тож наш імідж…
-Хіба я вас звинувачую? -Чого тоді ми замкнені
тут, наче якісь злочинці?
О боже, не замкнені ви. Принцесо Кемерон, не перебільшуйте.
Вешталися б ми тут, якби щось скоїли?
Ну, може, корчите розумників. Як на мене, це у вашому стилі.
Та ні, бро, ми просто проїжджали повз.
Ви викликаєте нас по одному, наче це допит.
М-г.
-Це вбивство? -Чому ти питаєш?
-Ви покликали мене, і я тут. -Так, що ж, дам тобі бейдж юного
детектива. Ні, не вбивство, здається. Я ще розбираюся.
-У сенсі? -Ви –– магніти для халеп.
Ось про що я, самі знаєте.
Імовірність цих халеп не вище середнього значення, якщо вказати на графіку.
Так, Поупе, годі бентежити мене аналітикою.
Занадто складно?
На кпини береш?
-Навіть і не думаю. -То ви були в Женретта і що потім?
Торочив щось про якесь причандалля, типу підвіски.
-Старий гадав, що проклятий. -Проклятий?
Не знаю, Шупе. Він нам так сказав.
-І ви повірили? -Я ж не зовсім дурна.
Він був переконаний.
-Той амулет мав його врятувати. -Обіцяв нам пʼятдесят штук.
Та, е-е-е, він помер. Не чіпай нічого на каміні.
-Сорян. -Це зона активного розслідування.
-Який він був під час зустрічі? -Він багато говорив
про доньку. Ем, про неї.
-В курсі. Я знав її. -Оу.
Як і всі. Острів у нас тісний.
Гм.
То, е-е, вам вдалося знайти той кулон?
Ні.
-Ні. -Та ні.
Якби ж.
Аякже.
Це було лячно. Копи взагалі мене дуже нервують.
-Так, точно. -От бляха. Він просто за нами.
О, ш-ш, тихо, тихо, тихо.
Далеко тільки не відходьте, чуєте?
Так, сер.
Це було дивно, погодьтеся.
Так, старигань казав, що на нього полює привид і його порішили, тож…
Хіба це вбивство, якщо винний мертвий?
Навіть не починайте про це. Не міг його вбити привид якоїсь там мстивої жінки.
-Мабуть, він помер від чогось старечого. -Від артриту.
-Чи екземи. -Чи остеопорозу.
О, вітаю.
Привіт.
Дуже вам співчуваємо, містере Ґрофф.
Дякую, Саро. Я вражений.
Це, ем…
Справжній шок.
Я, е-е, знаю, у вас була угода.
Я її виконаю.
Як щось зʼясуєте, повідомте. Заради Веса.
Ми скажемо, як щось знайдемо.
Чекатиму.
Я хочу звалити.
-Так. -Добре.
-Ходімо. -Не хотів провести день із Шупом.
Здавалося, що дивніше вже не буде.
Так, старий помер, а Ґроффу все одно потрібен амулет?
Що скажеш, Джоне Бі?
Назріває щось таке, про що ми й не думали.
ЗОВНІШНІ МІЛИНИ
-Так, усе досить. -Я бачу, Поупе.
-Ти скажений учений. Де ти цього навчився? -Пішла реакція. На хімії.
Я був на хімії.
Так, але твоя хімія тут зайва.
Що?
Готово наче. Ого.
-О, мушель уже немає. -Краса.
-Ви тільки погляньте. -Це золото, от. Подивися сюди.
Не чіпай.
Що?
Це азотна кислота.
-О, дякую. -Дороге воно, мабуть.
-Таке витончене. -Там якийсь напис.
Так. Ого. Чекайте. Гляньте.
Це іврит. Я гадаю.
Ні. Це арабська. У ній є такі закарлюки.
Точно.
Треба дізнатися переклад. Чомусь же за нього помирають.
Хтось знає арабську?
Я ні. Але в мене є знайомий. Ну, точніше знайомий батька. Мусульманин,
вони разом зависали. Живе за Бейлайн.
-Добре. Тільки зайвого не патякайте. -Так.
Не дуріть.
Гайда за Кі й Джей-Джеєм.
Добре.
Сумніваюся щодо проєкту Олліс. Хтось мав би щось знати,
але ніхто ніхріна не чув.
Правда? Це дивно.
Не знаю. Я так зрадів спочатку, та це може бути якийсь прикол, так?
Скільки вона хоче?
Чотириста штук.
-Чотириста? -Точно буде непросто.
Пропозиція вдала. Таке будівництво коштуватиме
сотні мільйонів, щонайменше.
Ясно.
Гадають, я дурний.
Я помітив їхній погляд у клубі. Шепотіння. Усі обговорюють мене.
Лише не переді мною. Бо якщо почнуть, то я видряпаю їм очі нахрін. Я рада,
що ти засумнівався, бо, е-е…
Вона ненадійна.
-М-г. -Так? Ти просто ревнуєш.
-Ревную? -Так. М-г.
Ні.
Розпусниця на полюванні.
Я не ідіот.
Мене таким вважають, але…
Кемерони знають, як вести бізнес.
Щось принести?
Ні, дякую.
-Привіт. -Боже мій.
У мене рана. Потрібно зашити.
Як це сталося?
-Та якось невдало впав. -Я вам дещо дам.
-Ось, притисніть. -Добре.
Потрібен ваш паспорт, адреса, і номер страхування.
Двоє дурників зараз оклигують у камері. Пірнали в Тічиз Гол.
-Що за йолопи ті діти? -Так, і не кажи.
Усе готово. Вас зараз проведуть.
За мною.
Ходімо, ходімо. Нам у палату.
Сер, проходьте. Палата отам.
Сер, вам потрібно в ту палату. Тут пацієнти відпочивають. Ходімо.
Кі.
Кі, вставай.
Гей, чуєш мене? Вставай. У коридорі був мужик, думаю, це той самий. Чувак із
корабля. Бо в нього рана саме там, куди я його штрикнув.
Що? Він тебе бачив?
Так.
Тож ми в халепі.
Так, нам треба забиратися.
Якнайшвидше.
Чекай.
Мем.
-Джей-Джею, ні. -Мем. Мем. Міс. Агов. Мем. Тут хтось є?
Мем. Агов. Агов. Чуєте? Агов? Ви чуєте?
Мем. Там щойно був чоловік.
Вибачте. Ще кілька хвилин.
Він намагався нас вбити. Ясно? Він хотів убити нас.
Я вас не чую.
-Ні, мем. Мем. Мем. Викличте охорону. -Допоможіть з дверима.
-Спокійно. Добре. Дихайте. Дихайте. -Випустіть нас.
-Мем, викличте охорону. Охорону. -Джей-Джею, допоможи.
-Вона нас не випустить. Чуєш? -Спокійно. Добре? Уже майже все.
Він намагався нас убити. Агов, стійте! Мем, послухайте мене.
Допоможи мені. Треба тікати.
-Добре. -Треба відчинити двері.
Добре. Три, два, один.
-Ну ж бо. -Зараза.
Вони не відчиняються. От тепер мені страшно.
Кі, Кі, знаю. Знаю. Тихо. Вдихни. Добре?
Треба валити. Треба валити.
-Спокійно. Щось придумаємо. -Не можу. Боже.
Зачекай. Маю ідею. Так, але вона не найліпша.
-Так. Так-так-так. -Добре.
Ого, Джоне Бі. Дуже дякую. Розкішний подарунок дружині.
Подобається?
Ну, це не бандана. Воно сяє. Я таке люблю.
Меншого від тебе я й не очікував, Саро Кемерон.
Сара Ратлидж. Я заміжня, до речі. Але… О ні. О ні. Але доказів жодних.
-О, ясно. Ясно. -Тут чогось бракує.
Що ж, отримаємо пʼятдесят штук за цю залізяку, і я, е-е, це виправлю.
Та я жартую. Усе добре.
Ні. Я цього хочу. Що скажеш?
Добре. Згода.
А-а, слинява клятва.
Гаразд. До справи.
Погнали перекладемо.
ІСЛАМСЬКИЙ ЦЕНТР МІНА ДЖААН
Молитва буде пізніше.
-Що? -А якщо прийшли зробити пожертву,
-то вам праворуч, це не до мене. -МІНА ХАН ІСЛАМСЬКИЙ ЦЕНТР
О, ні. Взагалі-то, нам потрібна ваша допомога. Де з чим.
Так. Ем, ви знали мого батька, колись.
Джона Ратлиджа.
О.
Я щиро співчуваю твоїй втраті.
Дякую.
Ходімо.
Так, так.
Давай.
-О боже. Рана глибша, ніж я думала. -Е-е, не треба більше швів. Уже досить.
Ні, ще треба. Так. Як так вийшло, кажете?
Та якось.
-Упав на фермі. -Сильніше бий.
Вибивай.
-Охорону до гіпербаричної камери. -Якого хріна?
Охорону до гіпербаричної камери.
-Приходьте ще. -Чекай, чекай.
Відчини двері.
Охорона! Тут утікачі.
-Так. Я їх затримаю. Чекай ззовні. -Сер.
Ти про що?
-Охороно, тут утікачі. -Божечку, мій мозок. Ми були там
задовго. Ви мене підсмажили. Нащо це? Я не курка-гриль. Ні, ні,
-ні. Ні. Ні. Серйозно. -Час ще не минув.
Йому не можна рухатися. Треба заспокоїтися. Процедуру майже завершили, а
-він зірвався. Це погано. -Заспокойтеся, сер.
Ні, знаєте що. Виведіть мене, джентльмени, бо я мушу подзвонити. Я
зареєструю скаргу. Ясно? Я
-зареєструю скаргу. -Ми майже завершили. Так, так.
Чекаю вашого адвоката.
-Що? Реєстратура. -Чекайте.
-Сер, не варто втручатися. -О ні, ми ще з вами зустрінемося.
Відвали. Бо вріжу. Агов, у вас там павук.
Сер.
Він може вкусити. Сказився.
Стійте. Вони розберуться самі.
-Господи Боже, ви й тут кудись влипли. -Народ… Привіт.
Е-е, де Джей-Джей?
Уже біжить. Уперед. Хутко.
-Сюди. -Сюди!
Сюди.
-Хутко, хутко, хутко. -Залізай, ну ж бо.
У нормі?
-Давай, давай, ходу, ходу, Поупе. -Ви цілі?
Так, так. Памʼятаєте того чувака, що хотів нас убити?
-Він був там. -З вами в лікарні?
Так.
Так. Йому зашивали руку, яку я йому проштрикнув.
Я вкрала його картку. Тут є адреса. Десь у середмісті Пелікана.
І нащо нам це треба?
Як нащо? Їдьмо туди.
Згоден. Ми знайшли цю паскуду. Четверо проти одного.
У нього немає шансів.
Так, або можна спершу все розвідати.
Я вже буду напоготові.
Куфічне письмо. Ним не пишуть уже сотні років.
Хтось може це прочитати?
"Від пів місяця до Полярної зорі, де стрічаються мертві й живі.
Слідуй за стражем брами".
Це наче якийсь маршрут.
Тут іще щось є. "Від Едварда для Елізабет".
Едвард і Елізабет. Звідки у вас це?
А-а-м, це сімейна реліквія.
Чия сама? Едварда Тіча?
Ага.
Чорна Борода і його дружина Елізабет?
-Я якби прямий нащадок Едварда Тіча, тож… -Воно прокляте.
-Що? -Я не допоможу.
-Ну, ем. -Ідіть геть.
-Я… -Геть. Негайно.
-Добре. -Я сказав геть.
Вибачте.
Кликав мене?
Так, поглянь. Сліди від задушення тут… і тут.
Це був не інфаркт.
О. Тобто Женретта вбили?
Ні, самого себе задушити непросто.
Так.
Однак найцікавіше у нас тут. Іди сюди.
У жертви з пляжу такі самі сліди з обох боків шиї. Ось тут і тут.
Такі ж синці і розмір рук. Таке ж положення.
Тож убивця у них спільний.
Хтось іще про це знає?
Лише ці двоє і ти.
Дякую за обачність.
-Софія! -"Вен акі, чамака".
"Комо вас? Бʼєн"?
-"Естой бʼєн". -"Еста му ґранде".
"Ола, мамі".
Привіт, тату.
Вітаю, Софіє.
Можна?
Так, тату.
А-а…
Що сталося?
Як, е-е… Рейф?
Добре.
А-а що? Що таке?
Вийди надвір. Скажу щось.
-Він щось накоїв? -Ні-ні, нічого.
Ам.
Просто…
Я говорив із подругою про справи. Е-е… вона дуже виручила мене,
дуже. Я її боржник, тож… Вона просила твоєї допомоги. З Рейфом.
Якої саме?
Може, ти якось вмовиш Рейфа вкластися в її справу… вона заплатить.
Хто вона? Яка подруга? Це та бісова ріелторка?
Яка різниця, ти ж відмовляєшся. Я-я-я навіть говорити не хотів, бо це, е-е…
Це ницо, тату. Я не буду підбріхувати заради тебе.
Авжеж.
Я так і думав.
Доню.
Хороша дівчинка.
В кого ти така?
ГОТЕЛЬ «ОКЕАНІК»
А нам точно треба сюди? Це ж пірс.
У картці була ця адреса. Та, можливо, вона фейкова. Я б так і зробив.
Думаєте, він справді тут?
Я не знаю. Мені треба подихати. Хтось іще хоче? Може, роззирнемося.
Успіхів.
А як інакше?
Ми будемо на варті.
Що будемо робити, якщо знайдемо вбивцю?
Бігти. Що ще? Жартую, ну а що? Ми вистежимо, схопимо, допитаємо.
Як ми його вистежимо?
А-а-а… якось його… вистежимо, як шпигуни.
Ясно. Я за. Ми як під прикриттям.
Точно.
-Тож… у нас типу побачення? -Так.
Якщо тобі відомо, що це.
У сенсі: якщо мене відомо?
Ну в нас же не було побачень.
-Та були вони. Колись… -Коли?
Нагадай.
Хоч одне.
От саме зараз.
Добре.
-Це побачення? -Це побачення.
Звичайнісіньке.
Просто парочка… гуляє по пірсу.
Саме так.
Тож… у нас є трохи вільного часу. Що хочеш робити?
Треба, мабуть, ну, уважно роздивлятися, стежити, фіксувати підозрілу активність і,
певно, дбати про Кі й Джей-Джея, бути насторожі…
Я думала… зовсім про інше.
Це суперечить концепції спостереження.
Ага.
Я в складній ситуації. Мені потрібна допомога.
Боже мій, Поупе.
Так.
Той чувак.
-Що? -Глянь. Перебинтована
рука. Це, певне, він.
-Чорт. -Попередьмо їх. Ходімо.
Срака.
А шпигунам можна зʼїсти морозиво?
Гадаю, так.
Два, будь ласка. З будь-яким смаком.
Привіт.
Вийшло? Розібрався?
Ще ні. Але майже.
Кажи.
Біля корабля був іще хтось.
Стоп. Хто ця жінка поряд із ним?
Гадки не маю.
Дізнаймося.
-Дякую, сер. Усе готово. Дякую. -Будь ласка.
Будьмо.
Обережно, Поупе.
Гаразд.
То далі що?
Та все просто. Я знаю назву човна. "Снеппер".
"Снеппер".
-Агов. Ти. Злізай звідти. Хутко. -РЯТУВАЛЬНИК
Привіт. Ем, він впустив телефон. Бабуся йому подарувала.
Дайте нам хвилинку.
Думаю, я знаю, хто вони.
Я бачив їх у гіпербаричній камері в лікарні. Вони були під водою.
А прикраса точно в них?
Так, вона в них. Та ненадовго. А після цього Блакитна корона.
Блакитна корона?
Тільки без подробиць.
Я не підведу.
Не сумніваюсь.
То що, може пострибаємо?
Ого. Ні.
Чого ти. Круто буде трохи розважитися.
Добре. Якщо так хочеш.
Ти, е-е, ризикнеш?
-Авжеж. Чому б і ні. -Добре тоді.
Треба вилізти на поруччя.
-Гаразд. -Гаразд.
Погнали.
Добре.
Так. Ти впевнена?
Я ж вилізла.
-Один, два, три. -Три.
Вдалося!
-Оце так… -Боже мій.
Ти крута.
Політали. Супер.
-Джей-Джею, Кіаро. -Що? Чорт.
-Поупе. -Ми його бачили.
Хутко. Погнали.
Швидше залізайте.
Берберські корсари поневолили Елізабет Тіч на території сучасного Мороко.
Вона була врятована з полону юним Едвардом Тічем, відомим як Чорна Борода.
РОДИНА ЖЕНРЕТТ ПРОКЛЯТА? ЧЕНДЛЕРА ҐРОФФА ВИПРАВДАЛИ ТРАГЕДІЯ ОСТРОВА КІЛДЕР ПІСЛЯ
-ПОЛОГІВ ПОМЕРЛА МАТИ ІЗ СИНОМ -Агов, Карле. Щось не так із цією
справою. Виклич Чендлера Ґроффа знову, я маю ще кілька запитань.
Дякую.
-ЯХТ-КЛУБ -«ПЕЛІКАН»
А от і його байк. Ясно де він.
Ти не повіриш. Одна з ділянок, яку будуть наново зонувати…
Ну?
Дім Джея-Джея. Карась-край чи як воно там зветься.
-То-о-о? -Якщо змінюють зонування, то їх змусять
прикрити той сраний бізнес. Шариш? Вони можуть боротися з правлінням, але
в тих злидарів немає на це грошей.
Так. Ну, знаєш, сестра не вміє поводитися з грошима.
Не здивований. І коли їх завалять різними штрафами, мамин друг зокрема, ми зможемо
їх викупити. А ще я домовився з дідом про допомогу з оформленням, щоб ніхто, бляха,
-не зміг докопатися. -Так. Мг.
-Доганяєш про що я? -Ти поглянь. Ти як той
сраний магнат, чувак.
Це, бляха, круто я все придумав. В сраку медицину. Там ніхріна не заробиш.
В сраку її. Та звісно нічого там не заробиш.
Мала, я казав Рейфу, як ми обдеремо Карасів і збагатіємо.
О, за це я випʼю. Рейф може не захоче.
І що це за натяки?
А як же твоя дівчина?
Софія? А що з нею?
Вона ж Карасиха, чи вже ні?
Слухай, так, ми трахаємося, але вона не моя дівчина.
Авжеж. Але ви постійно разом. Вона ж в тебе живе?
-Я з Карасихою не житиму. -Сподіваюся.
-Я маю стандарти. -О, та невже?
Вибач, нас перебили. Можеш детальніше розповісти про свій намір?
-Так. -Знаєш чувака Дейла, е-е, Зізі?
"Де стрічаються мертві й живі, слідуй за вартовим брами".
Наче щось із Біблії.
-Радше із казки. -На мій погляд, це маршрут.
Так, але куди?
Ну, якщо Женретт схибився на Чорній Бороді, то, мабуть, це шлях до його
-скарбів? -І скільки ж можна заробити?
Е-е-м, думаю, це чимало бабла, мабуть, це щось неоціненне. Нам таке і не снилось.
-Заманливо. -І що це за скарб? Золото?
Ні, зачекайте. Пригадаю,
що на пірсі той дайвер говорив про щось із жінкою.
Це не золото. Це, е-е, корона, блакитна корона.
-Блакитна корона? -Блакитна коронаа, Поупе.
-Не знаю. Лише переказую те, що чув. -А далі? Що ще вони казали?
-Я-я висів під пірсом. Чутно було погано. -Так, я зараз.
Ну, про корону ти почув. І все?
Так, я чув: "Блакитна корона". Схоже, це важливо.
Так, але це міг бути якийсь код, підказка. Вона на щось вказує. Ось що це.
Так, але що таке блакитна корона?
Напевне найбажаніший артефакт стародавнього світу.
Що?
Не віриться, що я це приховував, Поупе. Поглянь.
-Що це? -Уже цікаво.
Дивись.
Що там?
Походження корони оповите легендами. Тож корона існує.
Так, сторінка… Ось тут. Глянь.
-Ось що Женретт шукав. -Це буквально корона. Блакитна корона.
Так, блакитна корона.
Слухай, слухай.
Цю корону створив цар Персії –– Дарій Великий, три тисячі років тому.
-Її ціна точно не пʼятдесят штук. -Кажуть, боги дарували йому своє
благословення і прихильність і наділили його незборимою міццю.
О! А гляньте сюди. Ксеркс, син Дарія Великого, був гівнючарою. І носив корону.
Е-е, Александр Великий задавав усім перцю. Теж носив її. Юлій Цезар теж
-гівнючара, убив купу людей… -МАНІВЦІ ІСТОРІЇ
Це тато тобі розповідав?
Та ні. Памʼятаю лише те, що вона втілює бажання.
Втілює бажання?
Типу як джин?
-Скільки бажань? -Чекайте. Тут сказано, корона була
втрачена в тисяча семисотих, але подейкують, що її привласнив…
-Хто? -Хто?
Хто, Джоне Бі?
-Чорна Борода. -Що?
-Повтори. -Очманіти.
-Та ні. Не може бути. -Ось тут є. Ось. Ось, ось.
Привласнив Чорна Борода.
Народ, ну ж бо. Це ж удача. Ми знову в грі?
А хіба ми маємо вибір?
Неоціненне чи пʼятдесятка? Усе ж очевидно.
Ми знову влипнемо? Так інакше ж ніяк.
Авжеж. -Я собі цього не пробачу. Спати не буду.
-Повірити не можу. Знову по колу.
Привіт, сонце.
Заходь.
Софіє, гадаю, ми не порозумілися. Я знаю твого батька. Він добропорядний.
Одразу хочу все прояснити: розумію, це незвично,
але, запевняю, все цілком законно.
І все доволі етично.
Ти просто допоможеш Рейфу
ухвалити рішення.
Яка сума?
Двадцять пʼять, мила. Без зайвих запитань. Готівка. Якщо все вдасться, гроші твої.
-Олліс. -М-г.
Це ж афера якась. А Рейф –– жертва. Якщо острів цінний, нащо тобі він?
О, люба… Не верзи дурниць. Я дбаю про нього після смерті батька.
Ми з Уордом були друзями. Козиний острів –– це скарб. Присягаюся.
Тримай. Це тобі.
Допоможи мені з ним.
Гадаєш, мажори бувають щедрими?
Хапайся за будь-які нагоду. Знаєш, де я виросла, так? На Відрубі.
Поряд із твоїм будинком. Та я вибралась.
Ти сама обираєш, як тобі жити.
Вирішуй.
Коли Рейф згодиться, забереш решту.
-Від мене не втечеш. -Обережно, тут багаття.
-За блакитну корону. -За Карась-край.
Так, знову до пригод? З вами я готовий на все. Чуєте? Нас чекає щось величне. Ми
-впораємося. -Так, це буде круто. Дуже круто.
Що це з тобою? Чого це він… Чого ти сумний? Ти переживаєш?
-Я не сумний, я… -Я бачу по очах. Я ж бачу, що ти
-сумуєш. Можна ще щось скажу? Я вас люблю. -О боже. Я теж вас люблю.
-Люблю тебе, Поупе. -Ну ж бо, Поупе. Ти нам цього не казав.
-Вичави з себе. Зізнайся нам. -Давай, скажи нам, старий.
-Чекаємо… -Ні, не йди від нас…
Поупе, не соромся. Просто скажи нам.
-А ви думали. -Не сумуєте тут. Чую, що ні.
Гей.
Добре, добре, добре. Пропоную гру. На роздягання. Може, покер на роздягання. Що
скажете? Хто програє –– купається голяка. Карти є в когось? Я свої посіяв. Чи листям
з дерева будемо грати? Намалюємо масті. Хтось вміє малювати? Хоча я й сам можу.
Так, я б теж на це ставив. Ти й малювати вмієш? Пікассо Кілдера.
Недооціненний талант. Я б на це глянув. Хоча, може я вже забагато випив. Нащо мені
голий Джей-Джей. Що я там не бачив?
Отже, у мене є дещо для тебе.
А я маю для тебе подарунок.
І у мене подарунок.
Це те, що я думаю?
Не знаю, як гадаєш?
Хочеш віддати, е-м, одночасно? Чи ти перша?
Одночасно.
Одночасно? На три?
М-г.
Раз, два.
Показуй уже свій.
Я вирізав його з дерева біля Шато.
А я з бляшанки пива.
Я в захваті.
Бачиш, я винахідлива.
М-г.
Блін. Я забула нагодувати наживку. Вона здохне до ранку.
Може, я піду?
Ні, я сама.
-Точно? -Так. Треба ще перець
перевернути. Бо пересохне. Скоро буду.
Голодні малята?
М-м. Де ж?
Гаразд.
Тільки не битися.
Пильнуй її.
Далі йди.
-Ау! Що за хрінь? -Стулися.
Ну, привіт, дівко.
Нарешті ми зустрілися.