Цього літа таке було кілька разів.
Шторм десь в Атлантиці, за сотні миль звідси,
розганяє хвилі
по усьому океану.
Відразу таке впізнаєте, якщо зростали на Зовнішніх мілинах.
Хай де ви будете, відразу почуєте.
Ми їдемо на пляж!
Ану всі прокидайтеся!
Байдуже, які плани ви мали на цей день,
справи зачекають.
Що б це не було.
Так, це ідеальна хвиля. Мабуть, найкраща за рік.
-Ви що, справді зібралися на серфінг? -Ой, не треба.
На противагу чому?
Аби не віддати мільйон баксів, що в мене є, за 50 штук,
зайнявся б ось цим.
Чекай, ти мене хоч почув? Сьогодні ж ідеальна хвиля.
-Еге ж, такі дні ще будуть. -Ого.
Це як казати, що будуть інші піци.
Та ну. Ти що, серйозно?
Послухайся матінки Землі, Поупе. Вона закликає до серфінгу.
Гадаю, матінка Земля закликає до розвідки.
-Мені каже зайнятися серфінгом. -То ти за день на пляжі?
Максималізую цю засмагу.
-Гаразд, удачі вам усім. -Чекайте-но.
Стійте, а де Клео?
А, так, прислала повідомлення.
Каже, вона у Карась-патрулі й зараз шукає наживку у Відрубі.
Дарма. У нас же зачинено.
Зараз відпишу.
Агов, правило номер один, Поупе,
як є хвилі, ми не працюємо. Найперше правило.
Комусь треба. Розважайтеся. Упіймайте хвилю й за мене.
-Я вже скучила. -То зустрінемося?
ПОУП МИ ЗАЧИНЕНІ, СЕРФІНГ!
Що я тобі казав? Раз плюнути.
Усі гайнули на пляж.
Можемо без поспіху йти до берега й забирати те брязкальце.
Еге ж. Якщо воно ще там.
І як вона заговорить.
Це вона через тебе мовчить.
Дозволь мені спробувати.
Намагаюся бути корисним.
Треба, щоб ти мене вислухала.
Повір мені, чуєш? І не здіймай галасу.
Терренсе!
Я намагаюся допомогти.
Вони мене найняли, щоб спробувати знайти якусь прикрасу.
Я не знав, що ти в цьому замішана. Думав, ти померла.
Слухай уважно.
Що б це не було, як воно у вас,
мусите це їм віддати, Сі.
Я їх умовив не вбивати вас усіх.
Тож, хай що там у вас, допоможи мені.
Стривай, хто вони такі?
Погані хлопці. Колишні в'язні, найманці, вбивці.
Якщо хочемо жити, треба, щоб ви віддали, що вони просять.
-Терренсе! -Так, іду.
Просто довірся мені, гаразд?
Я з тобою. Повір мені. Гей, що там?
ЗОВНІШНІ МІЛИНИ
У барі тільки й розмов, що про великий проєкт Голліс.
Гадаю, та угода всіх цікавить, та Голліс, мабуть, їх послала.
Вона ж їх не любить.
Еге ж, фішка в тому,
наскільки я чула, що… Голліс думає, що вони не люблять тебе.
А, так.
Слухай, усі ті пихаті забудовники, що зависають у клубі,
вони мене таки ненавидять.
Вони й тата ненавиділи.
Тож мене це не дивує.
Так, у тому й річ. Думаю, тому вона її тобі й запропонувала.
Їм на зло, розумієш?
Не знаю, Рейфе, просто кажу,
що могла помилитися.
Може, угода справжня.
Знаю, ти вже вирішив не погоджуватися,
тож і не будеш, але…
Допоможеш?
Я не сказав твердого ні. Сказав їй, що подумаю.
Можу й погодитися.
Я тепер трохи інакше думаю.
-Невже? -Еге ж.
«Це ж немов з неба падає», — щось таке?
Можна заробити купу грошей, Рейфе.
Гаразд. Якщо так, тоді я зароблю купу грошей.
Он там ставай.
Там. Це саме там. Поглянь, Джоне Бі.
Хіба відразу не відчувається, що на пляжі життя стає кращим?
Обережніше. Ця штука у мене ще змалку.
Господи. Це ж напівготова Карасьландія.
-Бери дошку. -Буде чудово.
Знімайте ті дошки.
-Ой-йой. -Що?
Та ви жартуєте.
Не зупиняйтеся.
Тільки не сюди.
А то що за одна?
Не зупиняйтеся.
Жартуєш? Звісно ж, зупиняться тут. Чому ні?
Коли є цілий пляж.
-Ми тут першими були. -Хвилі змарновано. Повір мені.
Це так тупо.
Чудово. Мій брат тут.
Кі, не хвилюйся.
Він до тебе й близько не підійде. Гарантую.
Агов, усі.
Джоне Бі.
Он, сонечко йде. Як гадаєш, чого хоче?
Що йому треба?
-Не ведися. -Я з ним впораюся.
-Добре. -Я спокійний.
-Знаю. Гаразд. -Я впораюся.
Як воно?
Що саме?
Проблем мені не треба.
Ні, вони ні до чого. Я тут заради серфінгу.
Чудово. Радий, що ми це з'ясували.
Гадаю, це не я зазвичай починаю.
Еге ж, як коли ти спалив мій дім?
Друже, дуже шкода, що так сталося. Але я непричетний.
Ага, геть зовсім.
Я прийшов, щоб укласти з тобою мир.
Я з тобою не у сварці, ясно? Ми обоє тут заради серфінгу. Все добре?
Абсолютно, приятелю. Еге ж.
Чудово.
То тоді ми квити?
Топе, ти… Справді думаєш, що ми квити?
Не знаю, пройдімося списком.
-Ви потопили мій човен. -Нібито.
Ти мене вирубив, я в реанімації був. Пригадуєш?
Ото вже потішився.
-Потішився? -Еге ж, було таке.
Я ж був з нею першим.
Якщо твоя дівчина прийде до мене, не зможе встояти…
Що мені робити?
Я ж лише людина.
-Лише серфінг. -Я теж, просто покататися.
Я радий цій розмові.
Добре вийшло.
Карасі, додому!
Бачиш, як усе завертілося, Сі?
Добудьмо те брязкальце.
І рушаймо своєю дорогою.
-Ходімо! -Ай!
Рухайся.
Залишися.
Не глуши двигун.
Ходімо.
Чорт.
Агов, ви працюєте?
Без дурниць.
Сьогодні зачинено.
Та ну, лише газовий балончик і треба.
Повертайтеся іншим разом.
Рушаймо.
-Чекай. -Поквапся.
Слухайся його, Клео.
Я не хочу проблем. Просто й легко.
Що він таке?
Для чого він?
Про це не турбуйся. Він наш.
Як це, ваш?
-Під водою ж 300 років лежав. -Бо наш. Замовкни.
Де він?
Десь тут.
-Де? -У кухні.
То знайди його.
Думаєш, я з тобою граюся?
Ні. Мабуть, мої друзі його забрали.
Справді? То де він тепер?
Вони… Певно, поклали ще кудись.
Є ще одне місце. Я знаю інше місце, ясно?
Показуй.
Де воно?
Ось тут.
Просто охолонь.
Осьде він.
Давай сюди.
Добре.
Дурне дівчисько.
Відвали від неї!
Сі!
Дихай.
Здається, ти мав залишатися в човні.
Ні.
Уб'єш її,
не отримаєш те, за чим прийшов.
Сі, скажи йому. Ти ж віддаси ту штуку, так?
Мої друзі… Мабуть, вони його взяли.
Справді? І де твої друзі?
-Я можу їх позвати, ясно? -Вона допоможе.
Усі просто розслабтеся.
Розслабся. Дихай, Сі.
Повір мені. Вона дістане тобі ту прикрасу.
Розслабся.
Досі морочитеся з рідкісними артефактами.
Ну, це він нас морочить.
Там є напис.
Так, нам його вже й переклали. Поглянь.
«Від півмісяця до Північної зірки,
де зіштовхуються живі з мертвими.
Воротар укаже шлях».
Півмісяць, Північна зірка. Живі й мертві.
Воротар.
-Наче вказівки шляху. -Але від якої точки?
Навіть країна невідома.
Скоріше за все, десь, де бував сам Чорна Борода.
То ж половина глобуса.
У нас таки є записи капітана.
Там усі порти, усі місця, де він бував.
І вони повсюди.
Де зіштовхуються живі з мертвими, пане Гейворде?
На цвинтарі?
У лікарні? Не знаю. Це може бути де завгодно.
-Гаразд, як щодо півмісяця? -Думаю, це може означати час.
Зв'язок з місячним календарем.
Або місце?
Ага, на кшталт «бухта Півмісяця», чи пляж.
Я перевіряв. Це реальні місця, але… ніяк не пов'язані
з Чорною Бородою. Зовсім.
Я б перевіряв місця, де він висаджувався,
чи є зв'язок з півмісяцем,
може, тобі й пощастить.
Гаразд. Того дня, коли помер Вес Женретт,
ви були в будинку?
На початку вечора, так.
Але потім я відплив човном
з… деким
до північного кінця Мейсонборо.
На всю ніч?
Ми стали біля пристані, тож… так.
На всю ніч.
На пристані точно є камери.
Можете зробити триангуляцію телефона, чи що ви там робите.
Дуже вдячний.
Що мали знайти діти, яких найняв Вес?
Що саме.
Їх я теж запитаю, щоб перевірити.
Вес…
я знаю, як це звучить, але… Вес був переконаний,
що прикраса, яку Чорна Борода подарував дружині, Елізабет,
якось захистить його від прокляття.
От він і найняв їх, щоб вони її знайшли.
Ясно.
Еге ж.
Я в таке не вірю, але чи можна сказати, що він помилявся?
Погляньте, що сталося.
Ларісса мертва.
Моя дитина.
А тепер Вес.
Не віриться, що їх усіх немає.
Це так.
А кому відійде земля?
Земля відійде державі.
Хочу просто забратися звідси.
Пробачте.
Дам вам трохи часу.
Подивимося, що тут.
Гляньмо, де він був тієї ночі.
9:15 Північний Мейс.
Збігається.
Останнє запитання.
Перед тим як піти тієї ночі, ви бачили когось біля будинку?
Не бачив, ні.
Хоча, здається, ті…
люди, що ми їх найняли, можливо, вони були десь поблизу. Але…
Добре. Просто уточню:
ті діти, яких він найняв, були поблизу будинку в ніч смерті Веса Женретта?
Я так думаю.
Так.
Дякую, що приділили час.
Так, Джоне Бі, лови її. Сідлай, Джоне!
Так, Джоне Бі!
Ця моя.
Ну ж бо, Кі!
Та ну, Саро, ти можеш.
Лиш один раз. Господи!
Так, дівчинко!
Я це роблю!
-Так! -Чудові хвилі!
Так, дівчинко!
Ну-ну, дивіться, хто тут.
Агов, Саро, прикольна дошка.
Класика.
Дякую.
Це сумно.
Таки ж сумно.
-Готовий? -Так, рушаймо.
-Он яка наростає, треба ловити. -Гаразд.
Рейфе, там Сара.
Як думаєш, схоче поговорити?
Ні, може підійти, якщо схоче.
МУЗЕЙ ПІРАТСТВА ВИСТАВКА «ЧОРНА БОРОДА»
Чорна Борода взяв у облогу Чарлстон, Південна Кароліна
у травні 1718 року.
Його флот заблокував гавань. Захоплювали кораблі й вимагали припаси,
зокрема ліки, серед його людей було багато смертельно хворих.
Губернатор Південної Кароліни відмовив, сталося напружене протистояння.
Зрештою Чорна Борода звільнив заручників і втік.
А тепер ідіть за мною.
Переломний момент настав у листопаді 1718 року…
ПОМСТА КОРОЛЕВИ АННИ
Блокада Чарлстона.
ПІВМІСЯЦЬ — 1700-ТІ РОКИ
Батарея «Півмісяць»
у Чарлстоні.
ПІВМІСЯЦЬ — СЬОГОДНІ
Як ви, дурники?
Як воно, сонечку?
Як справи?
На такий день гріх скаржитися.
-Правильно? -Ні.
-Он там велика зростає. -Ясна річ.
Бачиш он ту?
-О так, погнали. -Ти, чи що?
Так, таки ж я.
Таки ти, Топе.
Уперед, малий.
-Давай. Гей, Джею. -Я не проти.
Агов!
-Топе, нічого, як я влізу? -Ти що робиш?
Агов! Що ти…
Ну ж бо. Уперед!
Агов!
Відверта крадіжка!
Щоб тобі, Джей-Джею.
Що то, в біса, було?
От вам і мир.
Якого біса?
Навчіть його чекати своєї черги.
Еге ж, ми навчимо.
Зараз швиденько йому відпишу.
-Джей-Джею, ти б не… -Карасі завжди так.
-Це ж дрібниця. -Я думав, між нами мир.
Клео, ти не повіриш.
-Півмісяць… -Поупе, слухай.
-Мушу з тобою поговорити, ясно? -Я хочу сказати,
-Я здогадався… -Замовкни. Слухай мене.
Треба, щоб ти взяв амулет і приніс його у будинок.
-Так, я зможу десь о… -Негайно.
Стривай, що відбувається? Усе гаразд?
Поупе, як не принесеш амулет просто зараз,
мене вб'ють.
Клео?
До четвертої щоб приніс артефакт.
24 хвилини.
Чорт.
Остання дошка.
Так, давай її мені.
-Ще одна мотузка в тебе? -Думав, вона в тебе.
Друзі, черепашенята вилупляються.
Що?
-Черепашенята вилупляються. -Боже.
Ого.
Боже мій.
Треба ж таке. Ніфіга собі.
Такі маленькі.
Погляньте, які в них голівки.
Стійте, назад. Розступіться. Не торкайтеся їх.
Треба зробити стежку.
-Еге ж. -Шлях.
-Вирівняти пісок. -Женіть чайок.
Не бачу жодної.
-Хороший день, друже. -Не розумію вчинку Джей-Джея.
-На біса було так наскакувати. -Класичний хід бідноти.
Хай де, а насильство це насильство.
Замість рюмсати, краще дрифтонемо.
Нехай скуштують власних ліків.
Ні. Ми цього не робитимемо. Я їм сказав, що все буде спокійно.
Ага, а вони на тебе наскочили.
Потопталися по нас, як тільки хотіли.
Це ж нечесно, хіба ні? Тобто, тобі це нормально, Келсе?
Це сумно, друже.
Який слабак.
Що ти сказала?
Шкода це казати. Ти їм дозволяєш.
Ось чому вони з тебе знущаються.
І якщо їм можна по тобі топтатися…
Можна по мені топтатися. Це смішно, Руті.
Ну, я збираюся поїхати туди й показати їм, чий це пляж.
Змусите мене їхати самій?
Чи хтось з цих хлопців таки хоче зі мною?
Сміливці? Хоч хтось?
Гаразд.
-До біса це все. -Так?
-Так я й думала. -Гайда.
-Так! -Готовий?
-Дочекатися не можу. -Я готова.
Має бути наче шосе.
-Шосе для черепах. -Черепашенят. Ану, малі!
За татком-людиною — прямо в океан.
Агов!
Стій, тут черепашенята!
-Треба звернути. -Я так не думаю.
-Агов! -Гей!
Черепашенята!
-Стій! -Зупини!
-Зупинися! -Об'їжджай!
-Руті, об'їдь їх. -Стій!
-Руті.
Зупинися!
Там черепахи! Щойно вилупилися!
Лайно!
Руті, це…
Боже, це так весело.
-Що це, в біса, було? -Як ти?
Кляті недоумки.
З тобою все добре?
Усе гаразд.
Господи, ти ж мало їх не переїхала.
Руті, що ти робиш?
-Що вони роблять? -Ні. Чорт, ні.
Тут виводок.
-Стій! -Зупинися!
Боже, вони їдуть. Агов!
Стійте!
-Назад! -Стій!
Зупинися!
-Обережно! -Черепашенята…
-Ось вам, Карасі. -Господи.
-Гей. -Кі, ти в порядку?
-Як ти? -Кі.
-Повертайтеся у Відруб, Карасі! -Отак-от, мала!
Ось я про що, Топе.
Покажи їм, хто ти насправді.
-Де твоя усмішка, Топе? Ну-бо. -Кошмар.
Та годі. Заспокойся. Усе добре. Це наш пляж, гаразд?
Як у «Ендуро».
О, ні.
Стій тут.
Кі.
Кі, послухай.
-Ні, мала. -Що?
Не сьогодні.
Слухай, я знаю, що від мене такого годі чекати,
та будьмо розумнішими.
-Мені байдуже. -Гаразд.
-Просто зараз нас менше. -Та начхати!
Ось і вона, вийшла на стежку війни. Готуйтеся.
Ось що ти накоїла.
Це нормально?
Та ні, подивися.
Там же черепашенята вилупилися. Ідіоти!
Ти ж по них їхала.
Розумію, ти засмутилася.
Більше, ніж засмутилася, Топпере.
Та годі, це ж лише одне.
Тобто, поглянь, їх там ще багато.
-У виводку їх штук 100, мабуть. -Десь так.
Більшість не виживає.
-Гадаю, одне на 1000. -Іди, кинь його чайкам.
-Цикл життя, еге ж? -Цикл життя?
Його розчавила автівка, ніякий це не цикл життя!
Твій хід, Кі.
Що робитимеш?
Я б просто відійшов. Гаразд? Нам не слід цього робити.
З вами таки щось дуже не так.
Ходімо, Кіаро. Ну ж бо.
Так, правильно. Іди на свою сторону, Кі.
Серйозно?
Підійдеш до неї, чи до когось з нас…
Я повернуся й усіх вас повбиваю.
О, погроза смертю?
У нас це на відео, приятелю.
Ніколи ще так сильно їх не ненавиділа.
Я знаю.
Я не знаю.
Вони нам погрожували.
Мусимо висунути звинувачення. У тебе ж дід суддя, так?
Кому повірять, нам, чи їм?
Маємо себе захистити.
Ясно.
Неймовірно.
-Ви це бачили? -Я бачив.
Та все добре, Руті.
Це погано, Рейфе.
По заслузі їм.
Хочу поїхати.
Зараз же.
Він приїде.
Приїде.
Слухай, я з Сі відколи їй виповнилося 13.
Практично, це я її виховав.
Я б довірив їй життя.
Якщо каже, що він приїде,
то він приїде.
На це й сподівайся.
Ви обоє.
Джон Бі десь рибалить. Кажіть.
Джоне Бі, де ти? Рушай до Карасьландії. Мерщій!
-Чорт! -Боже мій!
-Ти цілий? -Це я винен.
Вибачте за квіти.
Та ти знущаєшся.
Ти знущаєшся!
-Час вийшов. -Ні, Лайтнере, не слід цього робити.
Вона ж сказала, що приїдуть.
Запізно.
Клео!
-Це він! -Поупе.
-Ти спізнився. -Опусти зброю.
Опусти!
-Ні, Терренсе! -Клео, пригнися.
Віддай пістолет.
Віддай.
Є.
Терренсе.
Ні.
Терренсе.
Терренсе!
Не… Залишайся зі мною.
Залишайся зі мною!
Поупе! Допоможи!
Терренсе.
Поупе!
Поупе, допоможи!
-Ні. -Пусти.
Щоразу, от просто щоразу, як ми на них натрапляємо,
щось іде не так.
Що ми не зробимо, вони заводяться.
Кі, це ж мажори. Розумієш?
Привіт.
-Йо. -Привіт.
Як пройшло?
-Поупе. -Що це?
Це кров?
-Поупе, чия це кров? -Поупе.
Поупе, що сталося?
-Поупе, що трапилося? -Де Клео?
Всередині.
Клео.
-Клео! -Поупе, що коїться?
Він подзвонив, сказав, що маю час до четвертої.
Я приїхав швидко, як зміг. Він наставив на неї пістолет.
І Терренс, він…
Якби ж я міг щось зробити…
Послухай мене.
Ти зробив усе, що міг.
Ти молодець. Просто дихай.
З тобою все добре.
Прокляття.
Я таки про дещо здогадався.
У музеї, перед тим, як він забрав амулет.
Щодо перекладу.
Гадаю, я його зрозумів.
Блокада Чарлстона.
Чорна Борода щось лишив біля батареї «Півмісяць».
Він щось сховав у Чарлстоні.
Чому в Чарлстоні?
Не знаю.
Ким би вони не були, амулет у них.
Але, певно, перекладу вони ще не знають.
От лайно.
Ми у великій халепі. Тут Шуп.
Запам'ятай цю думку.
Боже мій.
Чому він тут? Сидить у машині.
-Друзі… -От же лайно.
Гаразд.
Чорт. Добре.
Що нам робити?
Шупе, у нас 10-50 на Норт-лейк-стріт, 270.
Прийняв. Це Шуп. Я біля будинку Мейбенка.
Не зможу зараз цим зайнятися.
У нашій вітальні лежить труп.
-Що будемо робити? -Лайно.
Тобто? Треба сказати правду.
-Ти жартуєш? -Ми ж нічого не зробили.
-До нас вдерлися! -Кі, це Шуп.
-На нас напали, нас обікрали. -Він ні за що не повірить.
10-97. Ситуація під контролем.
Нам треба звідси вшиватися. Зникнути.
І куди? Це ніколи не спрацьовує.
Ну, не знаю. Все ж краще, ніж залишатися.
Правило номер один: не вір копам. Особливо цьому.
Ясно?
Джей-Джею! Є тут хто?
Джоне Бі, що робити?
Ми нічого поганого не робили.
Гаразд.
Ти мусиш щось вирішити. Прямо зараз.
То що?
Я знаю, що ви там. Виходьте.
Переклад субтитрів: Сергій Білай