Це вже не вперше за це літо.
Шторм, що лютував десь далеко за Атлантикою,
розбурхав води ставка.
Мешканці Зовнішніх Мілин його відчувають.
Вони почують його усюди.
Ми йдемо на пляж! Прокидайтеся всі!
-І хай у вас хоч сто планів на день… -БАНК «ДОҐВУД» ЗАЧИНЕНО
Вони зачекають.
Це закон.
Так, народ, хвилі сьогодні офігезні. Мабуть, найкращі за рік.
Годі, ви реально будете серфити?
-Не починай. -А що ти пропонуєш?
Ну, я не проміняю мільйон доларів на пʼятдесятку, тож займуся цим.
Поупе, ти мене чув, так? Хвилі сьогодні офігезні.
Так, але ж це не востаннє.
-О, ні, ні. -Оце так.
Поупе, їси ти теж не востаннє, так? Облиш. Ти серйозно?
Вау.
Прислухайся до Матінки-Землі. Хвилі закликають тебе.
Моя Матінка-Земля просить зосередитися на справі.
А моя каже осідлати хвилі.
-А твоя що тобі шепоче? -Що мені бракує засмаги.
М-м.
-Добре, що ж, тоді весело буде всім. -Чекайте, чекайте, стоп.
А хтось знає, де…Де Клео?
А, так, вона писала мені. Вона взяла чергування, ловить живця біля Відрубу.
Так.
Дивно. Нехай вертається.
Я їй напишу.
Поупе, стій, стій. Правило перше, Поупе: не працювати в день серфингу. Це
наше правило.
Так, але хтось має розібратися. Веселіться. Піймайте одну за мене, добре?
-Ми вже скучаємо. -Ти ж до нас підскочиш?
Я ж казав, як горіхи лускати. Усі дітлахи будуть на пляжі.
Нам треба підкрастися до берега й поцупити кулон.
Так, якщо він іще там. А вона мовчить.
Бо в тебе методи дикі. Піду я спробую.
Я хочу допомогти.
Уважно мене послухай. Довірся, добре? Тихо, будь ласка.
Терренсе!
Я тебе не скривджу. Ця голота найняла мене,
щоб я найшов їм якусь цяцьку. Я не знав,
що ти причетна. Я гадав, ти померла. Слухай мене уважно.
Якщо вона десь у тебе, ліпше віддай це їм.
Я відмовив їх убивати вас.
Тож ти мусиш мені допомогти.
Чекай, а хто вони?
Ще ті злодюги. Шахраї, наймані убивці.
Як хочеш жити, то віддай їм, те, що вони хочуть.
-Терренсе! -Так, сер. Уже йду. Тільки довіряй мені,
-добре? Ні. Я тебе прикрию. Так, що там? -Ні, ні, ні.
ЗОВНІШНІ МІЛИНИ
У барі не замовкають про великий проєкт Олліс.
Так, авжеж, вони всі –– частина угоди, але, гадаю, Олліс їх спише.
Вона не дуже їх любить.
Ну, річ у тім, що я чула не це… Олліс думає, вони не люблять тебе.
А, так. Знаєш, усі ті срані забудовники
з клубу збіса мене ненавидять. Так само як і мого батька.
Тож це не дивно.
Та у цьому ж і суть. Тому вона і звернулася до тебе.
Щоб дошкулити їм.
Не знаю.
Може, й ні, Рейфе. Це лиш думки. М-м-може, й помиляюся. Проте хтозна.
Я знаю, що ти все для себе вирішив. Ти проти цього, але… Допоможеш?
Це ще не певно. Я сказав їй, що подумаю. Тож не факт.
Гадаю, це золота жила.
-Так? -Так.
Боже, навіть паритися не довелось.
Ти станеш збіса багатим, Рейфе.
Гаразд. Що ж, як від такого відмовитися.
Завертай ліворуч.
Сюди. Сюди хочу… Джоне Бі, зупиняйся. Та прибери руку.
-Хіба це можливо? -Це мене не заткне.
Згодні, що на пляжі життя одразу
стає прекраснішим?
З цим обережно. Цій штуці вже років сто.
Вибач.
Наполовину Земля Карасів.
Дошки неси.
-Як тут добре. -Уже все несу.
О боже.
Що?
Ну а як же.
Рушай далі.
Ну тільки не тут.
Що?
А це хто?
Не тут. Кі, спокійно. Він тебе ні чіпатиме. Я це гарантую. Увага всі. Джоне
-Бі, білявчик чалапає. Що вже йому треба? -Розберусь. Я розумніший. Порядок.
Здоров.
Ти ж бійок не плануєш?
Та-а, ні. Не хочеться. Просто серфимо.
Супер. Радий, що все зʼясували.
Наче як. Це ж не я постійно зриваюсь.
Так, але, ем, хто ж мій будинок спалив?
Так, дядьку, мені дуже прикро. Але не я там винен.
Так, звісно.
Слухай, я б хотів зарити цю сокиру війни.
М-г.
Не хочу колотнечі. Чуєш? Просто посерфимо. Згода?
Цілковита згода. Так.
Супер. Значить, ми квити?
Топе, то ти… Гадаєш, що ми квити?
Я не знаю. Ось тобі список. Ем… ви потопили мій човен.
Це наклеп.
Через тебе я лежав у лікарні напівмертвий.
Це мене тішить.
-О, це тішить? Так? -Так, є таке, так.
Слухай, вона була моя, бро. І-і-і вона сама кинулася, не встояла.
М-г.
Що я мав робити? Я ж чоловік.
Ми тут серфимо.
Я теж тут для цього, чувак.
Тож розібрались.
Бувай.
Може, вже посерфимо. А то всі хвилі пропустимо. Чого тоді перлися сюди.
Валіть, Карасі!
Вороття вже немає ніякого. Покажи нам, де кулон. І завершимо на цьому.
-Ходімо. -Ау, ау, ау.
Пішла. Будь тут. Двигун глушити не треба.
Пішла.
Трясця.
Привіт! Працюєте?
Ам…
Тільки спокійно.
Сьогодні вихідний.
Зараза, заправитися хотів.
Завітайте пізніше.
Добре, погнали.
Чекай.
Ворушися.
Роби, що він каже, Клео. І без вибриків. Не дурій.
То нащо він тобі?
Для чого він?
Ти не переймайся. Він наш.
Чому це він ваш? Він триста років був під водою.
Тому що стули хавало.
Де він?
-Отам. На кухні лежить. -Де?
Принеси.
Гадаєш, я тут граюся з тобою?
Ні. Мабуть, друзі забрали його.
Так? То де він зараз?
Вони… Кудись його переклали… Є інший сховок. Я знаю, де.
Показуй.
Де він?
Він тут.
Заспокойся.
Ось і він.
Віддай мені.
Добре.
Тупа дівка.
Відвали від неї! Геть! Клео! Клео! Дихай. Дихай. Дихай.
Я ж казав лишатися в човні.
Убʼєш її –– не отримаєш те, за чим прийшов…
Скажи йому. Ти ж віддаси йому кулон?
Мої друзі… Мабуть забрали його…
Так? І де ж твої друзі?
Я їх приведу.
-Вона допоможе. -Обіцяю…
Вгамуймося всі. Тихо. Дихай, Клео. Повір мені.
Вона покаже, де кулон. Заспокойся.
Знову шукаєте артефакти.
Цього разу він знайшов нас.
Тут є напис.
Так, ми вже його переклали. Гляньте.
"Від півмісяця до Полярної зірки, де зустрічаються мертві й живі.
Слідуй за вартовим брами". Півмісяць і Полярна зірка.
Мертві й живі. Вартовий брами. Схоже на маршрут.
Так, але де він починається? І в якій це країні, взагалі?
Мабуть там, де бував сам Чорна Борода. Хіба ні?
Так, але ж це десь пів планети.
М-м.
У нас є капітанський журнал. Там відмічено всі порти й місця,
де він був. І їх збіса багато.
Де стрічаються мертві й живі, містере Гейворд?
На цвинтарі? У лікарні? Не знаю. Та буквально будь -де.
Добре. Подумай про півмісяць.
Може, це повʼязано з часом? Щось дотичне до місячного календаря.
Або з місцем?
Так, я думав про Півмісяцеву гавань і Півмісяцевий
пляж. Я перевірив. Місця реальні, та Чорна Борода там ні до чого.
Я перевірив би усі місця, де зупинявся Борода,
і співставив їх із Півмісяцем. І може, пощастить.
Гаразд. У день смерті Веса Женретта ви були вдома?
Частину вечора –– так. Але, е-е, потім вийшов поплавати з… е-е, другом.
Ми були на півночі, е-е, Мейсонборо.
Невже всю ніч?
Ми прибули до пристані, тож так… так. Усю ніч.
М-г.
Я-я-я впевнений на, ем, пристані були камери. Або…
можете відстежити мій телефон чи що вам там треба.
Дуже вам дякую.
І для чого Вес найняв дітлахів? Поясніть. Я попрошу їх підтвердити… вашу версію.
Вес…
Знаю, як це прозвучить, але Вес був переконаний, що амулет,
який Чорна Борода подарував дружині Елізабет,
захистить його від прокляття. Тож він попросив дітлахів його знайти.
М-г. Так.
Так. У це важко повірити, але ж хіба він помилився?
Ось що сталося. Ларисса померла… І моє маля.
А тепер і Вес.
Не віриться, що їх більше немає.
Так. А хто успадкує землю?
Вона залишиться державі.
Я лиш… хочу звідси поїхати.
Даруйте. Даруйте.
Я вас залишу.
Перевір телефон.
Погляньмо його пересування.
Добре.
-ХРОНОЛОГІЯ -Девʼята пʼятнадцята –– Норт Мейз.
Збігається.
Гм.
Ще, е-е, одне запитання… Ам, коли ви пішли з дому,
чи бачили ви когось у будинку?
Не бачив, ні. Хоча я-я гадаю, ті… ті, е-е, кого він найняв, були десь поруч.
Так, стоп, уточніть, будь ласка:
дітлахи були поруч із будинком у ніч смерті Веса Женретта?
Напевно. Так.
Дякую за ваш час.
Агов, Джоне Бі, лови її! Лови, Джоне Бі! Нумо!
Уперед, Джоне Бі!
Ця моя.
Спіймав!
Лови, Кі!
Нумо, Саро. Ти зможеш.
-Уперед. -Лише цю. Боже бій. О боже мій.
Виходить!
-Супер! -Ти крута!
Так, мала!
-Агов, Саро, кльовий лонґборд. Це класика. -Дякую.
Та ще й яка. Так, годі длубатися. Гаразд.
МУЗЕЙ ІСТОРІЇ ПІРАТСТВА ВИСТАВКА ПРИСВЯЧЕНА ЧОРНІЙ БОРОДІ
Тисяча сімсот вісімнадцятого Чорна Борода розпочав облогу Чарлстона,
Південної Кароліни. Його флот блокував гавань,
захоплював кораблі й вимагав припасів,
зокрема ліків для його смертельно хворих людей.
Губернатор Південної Кароліни чинив опір і яро йому протистояв.
Зрештою Чорна Борода відпустив заручників і втік. Тепер ходімо за мною.
Ключова подія сталася в листопаді тисяча сімсот вісімнадцятого…
«ПОМСТА КОРОЛЕВИ АННИ»
Блокада Чарлстона.
«ПІВМІСЯЦЬ», 1700-ТІ
-"Півмісяцевий" мур… у Чарлстоні. -«ПІВМІСЯЦЬ» У 1700-Х
«ПІВМІСЯЦЬ» СЬОГОДНІ
Що ви, дурні?
Здоров, білявчику.
Як ти, чувак?
О, гріх жалітися в такий день.
Скажи.
Ага.
Величенька суне, так?
Чимала.
Бачиш ту?
О так, погнали.
Забираєш?
Так, малята, вона моя.
Сідлай її, Топе.
Погнали.
-Лови. -Ти ж не проти.
Обережно.
Агов, агов, Топе. Можна й мені?
Ти що робиш, придурок? Гей! Ти чого?
Нумо, уперед. Нумо!
Агов! Ти і хвилі крадеш!
Так!
Бляха, Джей-Джею.
Це що за хрінь?
От і кінець примирення.
Що за фігня, Джоне Бі? Навчи свого дружбана чекати черги.
Або ми навчимо.
Зараз смс-ку йому надряпаю. Гей, Джей-Джею…
Це ж, бляха, Карасі.
Та забий ти, бро.
Наче ж поговорили.
Привіт, Клео, ти в це не повіриш. Але півмісяць, який ми шукали…
Поупе. Поупе, послухай мене.
Я маю дещо сказати. Чуєш?
Ти будеш у шокована…
-Я розібрався. Півмісяць… -Поупе, замовкни. Добре?
Ти маєш взяти амулет і принести його в будинок.
-Я можу його закинути, але… -Негайно.
Стоп, що сталося? Ти в безпеці?
Поупе, якщо не принесеш амулет негайно, то мене вбʼють.
Клео?
Чекаю тебе з амулетом до шістнадцятої.
Часу обмаль, трясця.
Це остання.
Так, давай мені.
Чуєш, а в тебе ще є, е-е… канат?
Я думав, він у тебе.
-Народ, тут черепашенята. -Що?
-Кажу, черепашенята! -О, Боже мій.
Ого.
Боже мій.
Ого. Таке не часто побачиш.
Які манюні.
Такі масюські довбешки.
Так, так, так, так. Відійдіть. Дайте їм простір. Не торкайтеся їх.
-Точно. Точно, так. -Стоп,
треба ж, треба ж стежку зробити, так?
-Так, уперед. -Розчистіть шлях.
-Треба сліди з піску прибрати. -Саро, за чайками слідкуй.
Я їх не бачу.
-Збираймося вже. Я втомилася. -Офігезний день, бро.
Не знаю, що Джей-Джей собі придумав. Якого хріна він тебе збив з
-хвилі. -А що ти хотів від злидаря.
Насильство треба присікати.
Годі вже тут нити, прокотимось? Нехай скуштують свого ж лайна.
Ні. Ні, ні, ні, ні. Я проти цього. Ясно? Ми домовилися без бійок.
Не хочеш?
Але вони кинулися на тебе.
Так, потопталися по твоїй угоді. Хіба це справедливо,
народ? Ти ж згоден, Келсе?
Це низько, бро.
Слабак.
Упс. Отакої.
Що ти сказала?
Що чув. Ти слабак, Топпере. Тому вони й зачіпають тебе без кінця. Вони знають, що
-об тебе ноги можна витирати. -Он як, ноги витирати. Кумедно, Руті.
Ну, я збираюся показати їм, чий це пляж насправді.
Ти відпустиш мене саму? Чи, може, хтось із цих хлопців зі мною покатається?
Тейкерс? Чи хто хоче? Кажіть.
Гаразд. Пофіг.
-Супер, так. Я так і думала. -Так?
Погнали.
Ну що, ти готовий?
О так, уперед.
Покажіть їм! Надеріть їм дупи!
-Треба зробити типу трасу, так? -Так.
Роблю. Трасу для черепах.
-Так. По прямій. -Так, і рівну. Мчіть, малята!
Слідом за татком-людиною, просто в океан, в океан.
-Агов. Агов, стоп. Тут черепашенята. -Думаю, ліпше звернути.
А я не згодна.
-Йоу. -Гей!
-Ні. Тут черепашенята. Стоп! -Ні!
-Стоп! -Розверніться.
-Руті, обʼїдь їх. -Стоп! Стоп! Стоп! Тут черепашенята! Стоп!
Розвертайся.
Чорт.
Руті, це вже…
Боже мій. Це було круто.
-Це що, бляха, було? -Ти ціла?
Срані придурки.
Ти в нормі?
Я в нормі.
Боже мій. Ти ледь їх не розчавила. Руті, що ти робиш?
Що вони роблять?
-Ні. Нізащо. Тут черепашенята. Гей! Стоп! -Агов! Стійте!
От зараза. Вони їдуть.
-Гей! Ви чого?! -Стоп! Стоп! Стоп!
-Назад! -Тут черепашки…
-Схавайте, Карасі! -Боже мій.
-Гей. Ти як? -Кі, ти в нормі?
Ти як, Кі?
Кі.
-Валіть на Відруб, Карасі! -Так, пішли нахрін!
Оце я розумію, Топе. Нарешті поставили їх на місце. Усміхнися, Топе. Погнали.
Це кошмар.
Заспокойся. Усе круто, старий. Цей пляж –– наш. Як і кубок Ендуро.
Ні. Ні. Ні.
Оце так вистава. Пики їхні хтось бачив? Треба було зняти?
А ти в нас Шумахер. Крута.
Я зараз.
Кі. Кі! Кі, стій.
-Ні, не треба. -Що?
Не сьогодні.
Кі, слухай, не мені, звісно, це говорити, але ми маємо бути розумнішими.
-Чуєш? -Мені начхати. Добре. Так,
слухай. Їх багато, нам не вдасться.
Мені начхати.
Ось і вона. Гроза пляжу. Готуйтеся.
-Так, біжить. Як страшно. Дістали. -Погляньте. Це нормально? Ні, дивіться.
Там було гніздо. Ідіоти! Ви його переїхали!
-Я розумію, тобі сумно, Кіаро. -Я дуже розлючена, Топпере.
Але ж це лише одне. Тобто глянь, їх же там ціла купа. У гнізді, скільки, десь
-сотні черепах. Все одно б не всі вижили. -Так, згоден.
-Я гадаю, їх там тисячі. -Так. Знаєш що, кинь
-рештки чайкам. Цикл життя, так? -І що?
Цикл життя? Ти розчавила їх автівкою, це не цикл життя.
Скажена. Ненормальна. Не з тими вона звʼязалася. Господи.
Відвали, Кі. Не наривайся.
Я не лізтиму. Ясно? Мені це не треба.
Ви всі тут серйозно хворі на голову.
Ходімо, Кіаро. Ходімо.
Так, правильно. Вали в свій гнидник, Кі.
-Здуріла? -Якщо хтось із вас знову її
-образить… я знайду й убʼю кожного. -Це була погроза?
Так, він нам погрожує. Ми все зняли, бро.
-Я ненавиджу їх усією душею. -Знаю. Відбиті.
Гаразд.
-Я бачив. Нічого нового, Руті. -Весь день зіпсували. Не могло бути
по-нормальному. Збираймося вже додому. Повеселилися. Та пофіг на них.
-Це занадто, Рейфе. -Вони заслужили.
Ходімо звідси. Негайно.
Він скоро буде. Це точно.
Слухай, я знаю Клео з тринадцяти років. Я практично виростив її.
Я довіряю їй своє життя. Вона каже, що він приїде, значить так і буде.
То моліться про це.
Ви обоє.
Джон Бі, не слухає. Рибалю.
Джоне Бі, де ти? Хутко на Землю Карасів! Хутко!
-Чорт. -Боже мій.
От хрінь.
Ти не забився?
Сам винен.
Вибачте за квіти.
Та ви знущаєтесь. Та ви знущаєтесь!
Час сплив.
Ні, Лайтнере, ти не посмієш. Вона ж нам пообіцяла.
-Уже запізно. -Клео!
-Я казав! -Поупе.
Спізнився.
Опусти зброю!
Опусти!
Ні, Терренсе!
Клео, кинь це. Віддай пістолет. Віддай його.
А це моє.
Терренсе.
Ні, ні, ні, ні, ні, ні, ні. Терренсе. Терренсе. Терренсе! Терренсе!
Терренсе…
Не помирай!
Поупе! Допоможи!
Друже.
Терренсе. Поупе! Поупе, допоможи!
-Ні, ні. Ні. -Усе. Досить.
Так завжди. Щоразу, як ми їх бачимо, трапляється якась фігня. Що б ми не
-робили, їх це починає бісити. -Кі. Кі, вони ж мажори. Не ясно?
-Вони розважаються так. -Вони наче слідкують за
нами, щоб напаскудити.
Привіт.
-Йоу. -Привіт.
Як справи?
-Поупе. -Що це?
-Ти в крові? Чия це кров? -Поупе. Поупе. Поупе, що
сталося? Поупе, що сталося?
А де Клео?
Вона… вона всередині.
-Клео. Клео! -Поупе, що сталося?
Він подзвонив. Сказав приїхати, я мчав як тільки міг.
Він цілився просто в неї.
А Терренс…
-Я б хотів усе виправити. Але… Я не встиг… -Послухай. Послухай мене, ти не винен. Ти
зробив, що міг, бро. Ти в цьому не винен.
Усе гаразд.
Щоб тебе.
Я дещо зміг дізнатися.
У музеї, перш ніж втратив амулет.
Той напис. Схоже, я розібрався. Це повʼязано з Чарлстоном.
Чорна Борода помістив щось у "Півмісяцевий"
мур. Він сховав щось у Чарлстоні.
Але чому в Чарлстоні?
Я не знаю.
Хто б не були ті люди, які забрали амулет, я впевнений, вони ще не переклали напис.
От хрінь.
Я…
У нас з вами проблеми. Шуп тут.
Потім розкажеш. Потім. Ходімо.
Боже мій. Боже мій. Ем… Чому він тут? Він сидить в авто. Народ…
Це Шуп. Так. От зараза. Чорт, чорт. Так, все добре.
-Е-е-м, що робити, що робити? -Шуп, у нас виклик на Норт
Стріт Лейк двісті сімдесят.
Зрозумів. Е-е, це Шуп. Я біля будинку Мейбенка.
Зараз не зможу цим займатись.
У нас труп лежить у вітальні. Що нам робити?
Бляха, Поупе.
-Як це: що нам робити? Розказати правду. -Ти знущаєшся, Кі?
Ми ні в чому не винні. У наш будинок вломилися.
Кі, це ж Шуп.
-Напали на нас і пограбували. -Він ніколи нам не повірить.
Патруль прибув. Ситуація під контролем.
Нам терміново треба вшиватися. Ось, що робити. Нам треба зникнути.
І куди ж це? Буде лише гірше.
А що тоді? Тут стирчати не можна. Правило перше:
не довіряти копам. Особливо цьому. Ясно?
Джей-Джею, ти вдома?
Джоне Бі, що ти пропонуєш?
Ми нічого не скоїли.
-Висилаю вам патруль. -Слухай. Ти маєш щось вирішити негайно.
Я…
Що ти мені скажеш?
Я знаю, що ви там. Виходьте.