-Джей-Джею, я знаю, що ви тут. -Що скажеш робити?
Відчиняйте.
Ховайте тіло.
-Ховати тіло? Куди його ховати? -Ви все чули. Тихо. Так і зробімо.
-Куди його ховати? -Перетягнути треба.
За диван. Тягніть його за диван.
-За диван? -Народ, тихіше.
Хапай за ноги, нумо.
Так, може, треба… Чекайте, не тягніть його. Не тягніть, сліди крові будуть на
-підлозі… -Сонце. Клео, іди
нагору, іди, усе буде добре.
-Поупе, тягни свій зад сюди. -Це Шуп, відчиняйте, щоб вас.
Кладіть його сюди, а потім везіть його отак.
Так, точно, точно, точно.
-Ось. -Готовий? Один, два, три, взяли.
-Ви кладете його на скейтборд? Серйозно? -Відчиняйте негайно.
-Я, мабуть, піду. -Ось так. Добре… Добре.
Клео, не дивися. Клео, іди нагору.
Джей-Джею! Джей-Джею!
Шупе! Я тут!
-Джоне Бі, ходи сюди. Допоможи підняти. -Гаразд.
Тут буде нормально. Готово. Поупе. Поупе. Тихо.
Он де ти.
У мене немає часу на твої вибрики, Джей-Джею. Я почув дещо незрозуміле й
подумав, що ти розкажеш свою версію історії.
-М-м-м. -О. Не знаю, про що ви говорите.
Зовсім, ні?
Ні, ні. Жодних ідей.
Може, е-е, зайдемо в дім? Комарі мене вже загризли.
Звісно, зараз. Та ви не бачили мій новий витвір. Я б провів вам екскурсію.
Джей-Джею, не знаю, що ти тут вигадуєш, але припини вже ці ігри, це серйозно.
Треба розібратися, ходімо в будинок.
Гаразд.
Відбілювач.
-Як смердить. -Є відбілювач? Відбілювач.
-Так. -Викидай. Ще рушників.
Що? У вас є типу ордер чи як?
Ні, і я не хотів би, щоб до цього дійшло. Не провокуй, ходімо поговоримо.
Гаразд, якщо ви так хочете, то ходімо всередину.
Чекай, пістолет, пістолет. Поупе, зроби щось із пістолетом.
Потім його позбудемося, зітри відбитки.
Е-е, знаєте, тут… двері замкнені, тож спробуємо інші.
Слухай, я бачу ти щось приховуєш.
Він іде, він іде, іде. Джоне Бі, швидше, сідай.
Та я завжди такий, ви ж знаєте.
У коридорі забагато крові.
Ем, ось моя скромна оселя, я нічого тут не приховую.
От чорт. Усім привіт.
Привіт, Шупе.
-Привіт. Ми тут відпочиваємо. -Що сталося?
Так, вітаю. Уся банда тут, га?
Привіт.
І що, е-е, ніхто не чув, як я стукав?
Просто день сьогодні важкий.
Може, вийдете на хвилинку, мені треба, е-е, поговорити з вашим другом?
Так, авжеж, без проблем, Шупе.
Не будемо заважати.
Удачі, ми на вулиці.
Так, звісно, ага. Побачимось за хвилину.
Був радий бачити.
Я зараз блювану.
Усе ж добре?
В якому сенсі "добре"? У нас тіло за диваном.
Знаю. Що ти пропонуєш? Піти й перетягнути його?
-Скільки ж там крові. -Ні, я не хочу туди йти.
Хочеш піти туди?
Не варто було його чіпати, бо ми його не вбивали,
а тепер виходить, що ми причетні.
А що ми мали робити?
Це хрінь якась.
Давайте краще відійдемо від будинку й все обдумаємо.
Все, нам гаплик, гаплик.
Там же смердить.
Забагато тут подушок якось. Ну. Е-е, тільки швиденько давайте, тіп-топ.
Маю… коротке, е-е, розважальне відео для тебе. Поглянь.
Якщо хтось із вас знову її образить… я знайду й убʼю кожного.
Це ти?
Штучний інтелект усюди.
-Штучний інтелект… -Так.
Авжеж. Тут усе ясно. Облиш це.
Але, Шупе, вони гнали на пікапі, переїхали гніздо з черепахами,
ледь не розчавили Кі, ясно?
Ти сказав, що убʼєш їх всіх.
Так, захищаючи себе, що не так?
Знаєш скільки батьків мені зателефонувало, а потім я ще дізнався, що
ти розніс у лікарні гіпербаричну камеру. Що там було?
Ну, це вже величезне непорозуміння. Мене там перетримали, ясно? Я підсмажився, як
курка, тим паче, що існує протокол турботи про пацієнтів, який захищає мене
від…
Усе, стоп. Стоп. За це я тебе не арештую, та мені потрібна твоя допомога.
Я намагаюся розібратися. Поглянь на це. Тобі відомо щось про нього?
Бачив його колись?
Ні. Ні, серйозно. Я ніколи його не бачив.
Так.
Усе добре. Я підніму. Підніму.
Гаразд. Дуже дякую.
То, ем, це все? Більше запитань немає, офіцере?
Взагалі-то, раз я вже тут, ще кілька є.
Слухай, тільки між нами, ми розслідуємо причини смерті Веса Женретта.
Мгм.
Веса?
М-м. То що ви робили в суботу ввечері?
Серйозно? Як ви дістали.
Я маю знати.
Добре, ми були тут, були тут, розпалили багаття, е-е, смажили рибу,
потім врубили музику, співали собі пісень. І, е-е, це наче все.
А-а.
Добре.
Смажили рибу й співали пісень?
Так. Це й все.
Гм.
Гаразд. Я почув, що хотів. Добре все.
Щасти.
Дякую. Та раджу, синку, уникати неприємностей в житті.
І бути зі мною чесним, гаразд?
Так, сер.
Він уже їде.
Це хороший знак.
Що він сказав?
Що він хотів?
Усе добре. Наче.
-То він знайшов тіло, чи ні? -Ні. Терренса не знайшов. Ясно?
Чому він говорив із тобою, а з нами –– ні?
Так.
Тому що мажори записали мою промову, що я їх вбʼю чи щось таке, але…
-і… -Боже мій.
Через це?
Ну, а ще, ще через лікарню… не важливо. Він не бачив Терренса. Це головне. Окей?
Добре. Добре.
Але це ще не все. Шуп гадає, що Женретта вбили, і що ми якось причетні.
Але я сказав, що нас і поруч там не було.
І він тобі повірив?
Так, цілком. Ну, Кі, я син свого батька. Він купився.
Так. Поупе, тіло він не бачив.
Можна не перейматися. Чуєте? Клянуся. Поупе, ти впорався,
ясно? Ми змогли. Можна вже заспокоїтися.
Слухаю, Шупе.
Так, мені потрібен нагляд за цими блазнями.
Тож, е-е, буди офіцера Карла.
Один із малих мені збрехав.
Вони точно щось приховують.
Авжеж. Уже його викликаю.
ЗОВНІШНІ МІЛИНИ
Це Сара… Я… я твоя сестра. Не треба, прошу.
А як же я? Га?
Ні!
Сім'я –– це найголовніше в житті.
Дбайте одне про одного.
Гаразд, от і все.
Вітаю, Козиний острове.
Чудово.
Готово.
-Відсвяткуймо. -Відсвяткуймо.
Ти отримала бажане.
Я б так не сказала.
Ти ще не заплатив.
-О, що? Гадаєш, я тебе кину, чи як? -Хтозна…
Мені потрібні деталі. Усе. Скажи, хто твої партнери? Яка твоя мета?
-Гаразд, якщо гроші надійдуть… -Надійдуть.
Буде зустріч-знайомство. І тоді все дізнаєшся.
Я дуже цього чекаю, Рейфе.
Я роблю це, е-е, заради себе й Софії. Ти її бачила. Тож…
Рада за вас, Рейфе.
Перш за все треба подбати про Терренса.
Звісно.
Не можна лишати його тут. Я собі цього не пробачу.
Це точно. Ми маємо поховати Терренса. А потім негайно забратися звідси. Згодні?
Утекти.
Що?
Утекти куди?
Ми з Джоном Бі говорили. Схоже,
Полярна Зірка й Півмісяцевий мур повʼязані з Чарлстоном.
Якщо прибудемо туди першими, у нас буде перевага.
-Що? -Ну, варіантів у нас
немає. Що ще нам робити?
-Чому це в нас немає варіантів? -Попередження, Кі. Ми
можемо втратити Землю Карасів.
-Джоне Бі, вони вбили Терренса. -Я знаю…
-Ми самі собі риємо яму. -Я знаю, Кі, але вибору немає.
Вирушаємо зранку. Гей, Джей-Джею?
Підготуй Твінкі до світанку.
Гаразд.
А решта команди подбає про Терренса. Повернемося до сьомої.
Паром відходить о восьмій.
Рушаємо в Чарлстон.
Ти згодна, Клео?
У Чарлстоні ми знайдемо того, хто вбив Терренса.
Мені підходить.
Хапай канат.
Ну що, є новини?
Ви його знайшли?
-Супер. -Оце так.
І ми правильно зрозуміли напис. Півмісяцевий мур у Чарлстоні.
Уперед до Чарлстона. Хутко. Газуй.
То ми просто рушимо? Тут один з наших помер.
І ми знаємо, хто вбивця.
Згідно з кодексом за смерть треба мстити.
Це закон, йому всі коряться.
Ти тут капітан?
Омар і для мене був наче брат. Не хвилюйся,
ми відплатимо за його смерть, але… Тобі ж відома ціна невдачі?
Для всіх нас? Чуєш? У Чарлстон. Крапка.
Це я, бос, є новини. Е-е, вони ховають щось у мішку з устрицями.
Гаразд, що ж, стеж далі.
Зрозумів.
Народ, схоже за нами хвіст.
-Відірвися. -Трясця.
Човник такий собі.
Тримайтесь.
Вони пришвидшились, босе. Я не вженуся.
Добре. Гаразд. Завершуй там.
Розумію, що ви не знали Терренса як слід, проте він дбав про мене,
коли всі покинули. Він був мені наче батько.
І, е-м…
Я його любила.
Я сумуватиму за ним.
Убивці це так не минеться. Я помщуся, босе.
Мені шкода.
Усім завжди шкода. Це мало що змінює.
Трясця. О, це ви. Я ледь вас не вбив.
Але ж не вбив. Поки що, принаймні. Містер Женретт просив передати це,
раптом щось станеться. Гадаю, сталося. Я скрізь вас шукав.
Е-е, що це… що це таке?
Не знаю. Сказав, вам буде цікаво.
ШАНОВНОМУ ДЖЕЙ-ДЖЕЮ МЕЙБЕНКУ
Шановному Джей-Джею Мейбенку.
Довбані прокляття.
МАЮ ВАЖЛИВІ СПРАВИ. РУШАЙТЕ БЕЗ МЕНЕ. ПІЗНІШЕ ЗУСТРІНЕМОСЯ.
Так, один з гівнюків кудись поспішає.
То що накажете, босе?
Спробуй цього разу не проґавити.
Зрозумів.
Сьогодні купа роботи. Але я дуже хотів показати
тобі Козиний острів. Я ще маю поговорити з тобою про дещо.
Слухай, мені… дуже й дуже прикро за ту фігню,
що була на пляжі. Виправдань цьому немає,
звісно. Просто… це ж Карасі, вони такі.
-Ну, я теж Карасиха, Рейфе. -Так, знаю. Авжеж. Начхати. Я
-не як Топпер і решта. Розумієш? -Звісно.
Адже мій тато також… мій тато був Карасем. Це не важливо. І… Він –– мій взірець.
І я хочу його наслідувати. Я хочу обʼєднати родину.
Я, е-е, помирюся з сестрою… і хочу, щоб ти була зі мною.
І коли угода з Олліс стосовно острова стане частиною, то, певне, я міг би…
якусь частинку виділити собі… Тут буде… буде наш дім. Тобто твій і мій.
Е-е, Рейфе…
Що? Ти ж не проти?
Ні. Я… Я за. Я… Просто… Я…
Гадаю, тобі варто відмовити Олліс.
Що? Ти ж наче як… сама за це топила.
Так. Звісно. Просто… Це дуже ризиковано. Краще зачекай.
Що?
А-а-а-м, нічого… Я вже,
вже оформив учора переказ коштів. Вона їх скоро отримає. Я підписав угоду.
О.
Ти чого? Ми заробимо вдесятеро більше від моїх вкладень. Чуєш?
Так.
Ми разом.
Це наше майбутнє. Тобі лячно. Та все буде добре.
-Так. -Згодна? Чи як?
Усе добре?
Так.
Гаразд?
Що там?
"Вона готова, маю важливі справи, рушайте без мене, побачимось. Джей-Джей".
Коли це в нього були важливі справи?
-Та ніколи. -Це Джей-Джей. Ви й
-самі знаєте, що робити. -Додзвонилася, Кі?
Не відповідає.
Супер. То що тепер робити?
Їхати. Як і сказано.
Ви рушайте. Я його почекаю і, може, наздоженемо вас згодом. Плюс,
попрацюю в крамниці.
Як варіант.
-Згодна. -Гаразд.
Баракудо!
Гей, здорованю, ти нащо цю хрінь витяг? Ти ж бачиш, шторм насувається.
Усе я бачу. Дощик мене не злякає.
Ну, е-е, я хотів би дещо запитати.
Намагаюся знайти батька. Ти, е-е… не знаєш, де він може бути?
Якось я чув, що він десь на півдні Белізу.
-Я, звісно, знаю, що він просив… -Я його не бачив. Він у розшуку.
А я законослухняний.
Ага, ну звісно. Так. Шкода. Тут така справа,
я оце збираюся продати одну його річ, шариш? Вона коштує купу грошей.
Якщо він виповзе, повідом мене. Він чимало заробить,
може, і тобі відсипле. Тож… на звʼязку!
Чекай.
Я його не бачив. Та можу з ним звʼязатися, гадаю. Дай свій номер.
Дякую тобі. Нервовий псяра.
Ти краще пса мого не чіпай.
-Гаразд. То мені десь… зачекати? -Так, побудь біля причалу
трохи… може, відповість.
Я хочу, ем… зізнатися, я… цього не очікував.
Чого?
Що ми повернемося в гру. Я вже звик до нормального життя.
Ти? І нормальне життя?
-А що? -А ти змінив свої погляди.
Ну, ми почали усе заново, так? Купили будинок.
-Це більше схоже на комуну. -Гаразд… ми-и-и…
-Ну, кажи. -Маємо роботу.
Тобто мали.
Точно.
-Ти стараєшся. Усе добре. Я лише… -Добре, гаразд. Послухай,
послухай мене. Я лише… Я жартую.
Може… може… після медового місяця, ми, ем…
Ми відпочинемо від пригод.
І ми повернемося на Землю карасів.
Згодна.
-І купимо будинок. -Не хочеш жити з чотирма сусідами?
Не дуже.
Добре, кажи далі.
Потім заведемо собаку. А там і… діти підуть.
Гаразд. Усе. Пригальмуй.
-Що? -Це занадто.
-Що? Ні. Стій. Чекай, чекай. Гей! -А так усе добре
-починалось. Пригальмуй. Пригальмуй. -Я мав на увазі колись там у,
у майбутньому. Є ж там якийсь біологічний годинник,
як чоловік я не…
Біологічний годинник? Мені ж девʼятнадцять.
Авжеж.
Знайдімо скарб. Заробимо гроші, купимо будинок.
Нудне життя нікуди від нас не втече. Хоч мене й так все влаштовує.
Так. Слухаю.
Привіт. Це твій старий.
Привіт. Тато?
Синку. Радий тебе чути.
Я теж. То де ти?
Та де? Далеко в джунглях. Вештаюся в хащах. Бозна-де. То ти…
Аякже. Щось продавати зібрався?
Ем, ну, я нічого не продаю насправді. Довга історія про Веса Женретта.
Женретт… ні, малий, не влізай.
Ну, уже, ем, якось запізно, проте…
Чекай, а де кажеш ти, зараз?
Спокійно, хлопче.
Можеш повторити?
-Усе, клади слухавку. -Мені час. Я ще подзвоню.
Майку, відчиняй! Баракудо! Де він?
Баракудо відчиняй! Впусти!
-Тату! Гей! Тату, ти де? Гей… -Гей!
-Тато, я знаю, ти тут. -Ти що робиш, малий? Геть уже здурів.
-Так, Баракудо. Він точно в тебе. -Досить уже волати й грюкати
тут, чуєш? Заспокойся. Поговоримо.
Це лайно. Баракудо, не тринди мені тут. Я знаю,
що ти таку шмурдяку не пʼєш. Де він?
-Ти лише дитя, ясно? Ніхріна не тямиш. -Або я зайду туди, або
він сам вийде. Ясно?
Привіт, сину. Радий зустрічі.
Ось ти де сраку грів, га? Не в джунглях. А мені сказати, ні? Не думав?
Я бував на Кілдері. Час від часу. Нечасто, та зараз я тут.
Підійди. -Відвали. -Обійму.
Ти вже мені пробач, що я так зник.
Я ж… ну, я ж… у розшуку. Я не хотів, щоб ти мав проблеми і… тому…
То, ем… що там у тебе… з Весом Женреттом?
Він помер.
Прикро це чути. Хороший чоловʼяга.
Гм, я його не знав. Але він лишив це. Мені передали від нього.
Є здогадки, що це? Я сподівався, ти мені все поясниш.
Ходімо.
Шановний містере Джей-Джею,
Я пишу у вельми важливій справі. Даруй за незвичний спосіб доставки,
та існують сили, через які ця таємничість необхідна.
Я багато чим хотів з тобою якось поділитися,
але ліпше спершу звернися до батька. Запитай його про Альбатрос.
Не барися. Молю Бога,
щоб дарував нам нагоду зустрітися,
коли все проясниться.
З повагою, Вес Женретт.
То що таке: Альбатрос?
Бог його зна.
Нащо ти брешеш?
-Я не знаю. Клянуся. -Гаразд.
-Не заливай мені. Я ж знаю, що ти брешеш. -Тобто я брехло?
-Так, ти сране брехло. Ти щось приховуєш. -Гей, язика прикуси!
-Або що? -Завалився сюди й
розпитуєш про маячню того мажора.
А знаєш? Хоч що ти в нього вкрав –– мені срати.
Вибач, що потурбував, тато. Нащо я сюди прийшов.
Тільки час згаяв.
От чорт.
Дідько, Джею. Вони тут через тебе.
Мейбенк, ти повернувся. Люку, у мене ордер, стояти.
Хутко, хлопці, вони обоє прямують до причалу.
Трясця. Агов!
Люку, ти що там робиш? Навіть не думай тікати.
Благаю, Джею, я все розповім.
Зупиніться обидва.
Ну і чого ти стовбичиш? Сідай. Хутко.
Стояти, я сказав. От бляха. Стояти!
Мерзота.
Вони втекли морем, нам потрібне підкріплення. Негайно.
Чувак, де ти? Вітаю. Що підказати?
Та навіть не знаю. Привіт, Кі.
Ти що тут забув?
Е-е… так, а що… гадаєш, я, ем, не просто клієнт,
який зайшов до місцевої крамнички, е-е за снастями?
Гм? Та я шукаю сестру.
-Вона тобі не зрадіє, Рейфе. -Ну, вона ж сестра, так? Я можу
прийти й поговорити з нею, якщо хочу.
О, до речі, вражаюча вистава була вчора на пляжі.
Тебе аж трусило за тих черепах. Повеселила мене. Круто було.
Ти в курсі, що вашу халупу можуть закрити?
Яка сенсація. Дай-но вгадаю. Це ти постарався?
А-а-а, міг би, але н-ні, це не я.
Ну, я збирався вас застерегти. Хотів би якось вас виручити,
спробувати бути хорошим братом, виправитися нарешті.
Але т-ти ж визвіряєшся на мене, хоч я й допомагаю, і так завжди.
А потім ви, народ, дивуєтесь, що всі вас чмирять. Це, це… печаль.
О.
Візьми. Це моя візитка. Хай Сара набере. І я допоможу.
Ем…погано ти мене знаєш, Кі.
Невже?
Я все прощаю, забули.
Я вам не ворог.
Я за вас.
Ну то бувай.
ЧАРЛСТОН
Що ж, згідно з капітанським журналом, корабель Бороди, "Пригода", десь он там.
Їх же переслідував британський флот, так?
М-г.
Тож він пришвартувався, взяв купу заручників. Це називали, ем, як… як там…
О, це, е-е, блокування Чарлстона. У школі ж це вчили.
Блокада Чарлстона.
А яка різниця?
Ну, різниця значна. Словом, його переслідували, але всі знали, що на борту
-корабля купа скарбів. -М-г.
Але йому дозволили поховати на березі двох мертвих побратимів. А тепер слухайте.
Це записи Веса Женретта, тож: "Я неабияк подбав, щоб домовини були надійно захищені
-від усіх стихій". -М-г.
Зрештою він приводить корабель у гавань, мабуть кудись туди.
А потім доставляє людей з берега Півмісяцевого муру на суходіл.
Півмісяць. Мур.
Вочевидь, суходіл там.
Ноги в руки.
Добре. Гаразд. У мене запитання. Там згадувалися домовини.
Ми ж не будемо шаритися знову по могилах, так?
Зацініть. Тут пишуть про Чорну Бороду.
Ходімо.
Схоже, ми вже близько.
Гадаю, нам треба туди.
Поупе, ми вічність уже блукаємо. Ноги ниють. Що ми робимо?
Ну це ж пошук скарбів. Ми шукаємо скарб. Сам він не знайдеться.
Ти ж наче знав, куди йти.
Я знаю приблизно який район. А знаєте, що мені муляє?
Що?
Чорна Борода відчайдушно оберігав скарб. Його переслідував британський флот. Він
заблокував усе місто. Але знайшов час, щоб сколотити домовини й поховати кухаря й
-штурмана. -Стоп, стоп, стоп, стоп, стоп, стоп.
Тайм-аут, тайм-аут, дядьку, він точно
сховав щось у домовинах?
Сто відсотків. Півмісяць, Півмісяцевий мур,
де стрічаються мертві й живі. Я гадаю, це цвинтар.
-Трясця, старий. -Нам треба лише зрозуміти, де саме…
Полярна зірка?
Що?
Там? Дивіться. Це, мабуть, Полярна зірка.
Полярна зірка–– наш дороговказ.
Ми вже близько.
Саро Кемерон, а я казав, що кохаю тебе?
-Ти збіса крута. -Ось мій план, ось план, слухайте. Ти й ти
проникніть всередину. Я перевірю церкву. А на тобі –– цвинтар.
Стоп, що?
Шукай вартового на цвинтарі. Треба слідувати за ним.
-Ні, ні. -Погнали, народ.
-Уперед. -Ні…
-А тебе злили. -Усе, до справи.
Ні, ні, не хочу. Я-я ненавиджу могили, старий.
Ти зможеш, Джоне Бі.
-Ага. -Привидам привіт.
Де стрічаються мертві й живі, покаже вам Джон Бі.
Буде круто. Усе нормально. Вони мертві. Усе буде добре.
Дякуємо за службу. Добраніч.
-Гарно було. Як і завжди, загалом. -Так, згоден. Гарно вечір провели.
-Так, трохи відпочили. -Добрий вечір.
Вітаю.
Добре. Тож шукайте…. Шукайте вхід до склепу.
Як склепу?
Так. Склеп. У старих церквах вони є. Місце, де стрічаються мертві й живі. Тож,
ви, дівчата, поки забийте баки священнику. Саро. Гей, ти з нами?
-Угу. -М-г. Так. Забити баки, ясно.
Так.
Це ж легко.
Панотче.
Вам допомогти?
Так. Ми хотіли дізнатися, чи помолитеся ви з нами за мою бідну подругу. Нещодавно
-в неї виявили страшну хворобу. -Поліо.
Мієліт.
Але поліомієліт побороли. І ви ходите.
-У мене сповільнена форма. -Дуже пізня стадія. Це
горе. Нам так треба чудо.
Що ж, тоді я залюбки помолюся з вами.
Дякую.
Дякую, Панотче.
Милостивий Боже, ми молимося до тебе, бо прагнемо сили твоєї цілющої для всіх,
хто хворіє та страждає.
Допоможи збагнути твій задум і навчи знаходити спокій у твоїх завітах.
Даруй цій юній жінці силу і підтримай її друзів у ці важкі часі,
затьмарені страшною недугою.
Молю тебе.
Просимо тебе від імені Ісуса Христа, Спасителя нашого. Амінь.
Амінь.
Амінь. Дякую, Панотче.
Залишайтеся тут, скільки потрібно.
Дякую.
-Гей. Іди сюди. -Спускайся.
-Ну ж бо. -Народ, є ідея. Я зрозумів.
Що?
-Ти аж увесь упрів. -Що?
Кажи вже.
-Гей, що ти робиш? -Тихіше можеш?
-Доволі часто склепи… -Куди його тягнеш?
-Ховають під вівтарем. -Ну давай все тут совати.
Зараза.
-Так, народ, це ж святотатство. -Так, ми вже раз згрішили.
Гадаю, Бог нам пробачить.
Ти що робиш? Ти порвав їхні килими.
Поупе…
-Щось є. Я знав. Тут склеп. Я ж казав. -Як ти це?
Добре, гаразд. Що саме ми шукаємо?
Ш-ш-ш.
Блакитну корону… Найвідоміший скарб Бороди.
-І вона лежить у труні. -У труні, яку він зарив триста років
тому. Треба все оглянути. Добре, план такий. Двоє спускаються.
Один лишається тут на варті.
-Не я. -На ю-зе-фа?
Камінь, ножиці, папір.
Чорт.
Мерці чекають. Я прикрию.
Ходімо.
Міс Кемерон.
-Погнали. Кричи в разі чого. -Ага, і ми одразу злетимо на поміч.
Спокійно. Ми ж молилися.
За поліомієліт.
Агов. Гей, скоріш. Саро.
Труна, труна.
РАТЛИДЖ ТЕЙЛОР
ДЖОН РАТЛИДЖ СТАРШИЙ. ДОСЛІДНИК І БАТЬКО
Тато?
Побачимося вдома, синку.
Що ми шукаємо?
Ми шукаємо янгола. Вартового брами. Схоже, це він і є.
Вітаю, Стіве Барнетт.
Хіба ж не краса?
Чудово. Ходімо.
Точно треба цей?
Так, авжеж. Це ж він. Вартовий брами.
Ходи глянь. Гроші конфедерації часів війни.
Тобто тут нікого не було більше ста років.
А Борода був тут на сто пʼятдесят років раніше.
Пішли далі.
Якісь дивні відчуття, Поупе.
Поупе, поглянь.
-Поупе. Поупе. -Що?
Глянь. Тут щось замуроване.
Зачекай.
-Потримай. -Колупатимеш? Добре.
-О, а це було легко. -То хто перший?
Цур мене.
Зараза.
А ти сама лишишся?
Ти усе одно ти перший.
-А можна мені ліхтарик? -А, так. Вибач.
Дякую. Добре.
Невже я знову це роблю. Ти ж знаєш, що я не люблю печери й ненавиджу тунелі.
Це бісить уже.
Чекай. Чекай.
Далеко ще?
Е-е-м, неясно… треба повзти далі.
Лайном смердить.
-Годі вже. Скільки можна нити? -А я не нию, а озвучую факти.
Гей, стій. Стій, стій, стій. Я там щось бачу.
Крутяк.
Поупе.
-Поупе? -Так.
Що це?
-Ти про що? -Ти це чув?
-Що саме? -Ш-ш-ш. Це.
Так. Чую. Що це таке?
Ні, ні. Ні.
-Трясця. Не бійся. Ні. Гей. Не штовхай. -Ні, треба тікати. Ні! Срані щури.
Обережно. Ти їх налякаєш. Та не волай ти так.
Ні, іди, іди, іди.
-Ні. Поупе? -Ти їх лякаєш.
Поупе! Поупе! Поупе!
Поупе. Поупе! Ні. Ні, ні, ні! Поупе! Ні! Зачиняй, зачиняй.
-Намагаюся. -Я ненавиджу щурів.
Ти чула замок?
Ти про що?
Що таке?
Що сталось?
Ну… Відійди, відійди.
Дай…
О, та залюбки.
Ні. Ні…
-Заспокойся. -Ні!
Тут має бути інший вихід.
І черепи повсюди.
Це ж катакомби. Де стрічаються мертві й живі.
Відкрити його?
Відкривай.
Є. Спускаймося в гробницю.
Слідуй за вартовим брами.
От дідько, от дідько.
Де ж ви, народ?
Труни.
Ми вже близько. Це склеп.
Крипово.
Ти їх бачиш?
-Майже прийшли. Ще трохи. Іди вперед. -Вимкни ліхтарик.
Бляха…
Гадаю, нам сюди.
Нарешті.
Боже мій. Гаразд. До справи.
Ти починай тут. А я візьмуся за іншу.
На цій немає імені.
Хороший знак.
Ну що? Готово?
Так, готово.
Що це було?
Чого ти зупинився?
Мені щось почулося.
Напевне, щури.
Усе… стій. Це Сем Белламі. Штурман Тіча.
Як ви й казали, капітанко.
Ти здивований?
Невже…
Ого.
Знайшли.
Він лежав тут триста років.
Я ж казала тобі.
Хто тут?
Годі вже, ми взяли, що хотіли. Ходімо.
Де ти? Ходімо. Хутко.
Але я щось чув.
Куди вони тепер?
Ти як?
Вони щось забрали. Але не корону. Це схоже на якийсь сувій.
А як вони вибрались?
Так само як і зайшли. Гадаю, через отой отвір.
-Готово? -Так.
Клео? Саро? Де ваш шукати?
Та де ж він? Що ж так довго? О, ця довбана мразота тут.
Гей.
-Поупе. -Саро, тут є драбина. Це вихід. Ну ж бо.
Добре. Фу, фу, фу. Фу.
-Ти ціла? -Так.
Гаразд, так вони й зайшли.
Мабуть. А ця штука витримає?
Та має.
Ну, вона… хирлява.
Нам ще й не таке траплялося.
Усе добре? Виходить?
Так. Але нічого не бачу.
Тримайся.
Ну що, виходить?
Не піддається.
Ця штука важезна. Допоможіть! Джоне Бі! Клео!
Джоне Бі!
Рятуйте! Клео! Ми тут!
Та фігня якась. Що там?
-Лайтнере… -Агов! Агов, агов, чувак.
-Чувак, якого хріна? Відвали. -На нас зирить.
-Поліція! Допоможіть! Хутко! -Годі вже.
Ми своє забрали.
Ми з тобою ще зустрінемось.
Поліція!
Гей, Клео. Клео. Гей. Я тут. Я поруч. Ти ціла? Ти як? Що сталося?
За ним. Це він. Хутко.
Чекай тут.
Схоже, вони шукали те, що й ми.
Але запізнилися.
Поїхали вже.
Роботи ще багато.
Тато!
Ти допоможеш, синку?
-Джоне Бі! -Джоне Бі! Агов! Клео!
Джоне Бі!
Гаразд, новий план. Повертаємося назад і
пошукаємо інший вихід.
-Але двері замкнулись. -Та знаю. Знаю. Але це не
зсунути. Усе, я спускаюсь.
Схоже, вода піднялася.
Та я бачу.
Звідки вона натекла?
Не знаю. Тут є водопровід? Поупе, мабуть дощ на вулиці. Вода прибуває.
Це мушлі.
Вони й на стелі є. Води буде догори. От трясця.
Тату, стій, і куди це ми йдемо?
Іди мовчки. Сюди.
Тату.
-Сюди, хутко. -Тату.
Тут безпечно, мерщій. Заходь. Довірся. Ну ж бо, Джей-Джею.
Ми в безпеці. Копи сюди не зайдуть.
Ну, взагалі-то, вони не мене шукають. Їм ти потрібен.
Я краще піду. У мене є своє життя. Мені набридло дбати про твоє.
Джею, синку. Прошу.
Дякую, що врятував мене.
Ага, от тільки нащо, не знаю.
Так? А я все ж дещо памʼятаю про "Альбатрос".
І?
Це назва корабля, на якому Ларісса Женретт померла.
Ясно. І до чого тут вона взагалі?
Тобі нічого не сказали?
Так, тату, у мене немає часу на ці загадки.
Я гадав, що старий розібрався.
Що це в біса значить?
Я тобі не рідний батько, Джею.
Що?
Я тобі не батько.
Не по крові, принаймні.
Жінка, яку ти сприймав як матір, була моєю дівчиною. Твоя справжня мати…
Ларісса Женретт.
Ларісса, та, що померла? Це ти про неї казав?
-Сину, слухай. Вона була чудовою, Джею. -Маячня якась.
-Повір, тобі пощастило, що вона твоя мати. -Це твої тупі жарти, чи
-як? Вибісити мене хочеш? -Слухай, я клянуся тобі.
-Вирішив довести? -Це правда.
Коли я… тоді… взяв тебе, я-я лише… лише… хотів, хотів допомогти.
Гаразд, ну, якщо Ларісса Женретт моя мама, то хто мій батько?
Серйозно, Джей-Джею? Ти не розумієш?
Нам усе вдалось.