Як я, в біса, можу бути сином Чендлера Гроффа?
Це ж… безглуздя, у прямому сенсі.
Бо ж дитина Ларісси, усі знають, що дитина потонула разом з нею.
Та дитина…
Та дитина, це ти, Джей-Джею.
Я працював у маєтку Женреттів.
Познайомився з Ларіссою.
Вона була хорошою людиною.
Як там малий чемпіон?
Сьогодні трохи неспокійний.
Ось. Я дещо приніс.
Поглянь, маргаритка.
-Схоже, йому подобається. -Та він у захваті.
Каже: «Тепер це моє». Поглянь, хто її приніс.
Це так мило, правда?
Привіт, Люку.
Я дивлюся, ти просто гаруєш.
Так.
Еге ж.
Бувайте.
Ти його сюди принесла? В таку спеку?
Неси в будинок.
Гаразд.
Ходімо, малий.
-Ти знову… -Ти ж не допомагаєш.
Я знайшов ліжка, готель, будинок. А тобі все не те.
Може, залишимося тут?
-Ти можеш говорити тихіше? -Тихіше? Чому? Це ж дитина. Діти плачуть.
Я бачив, що між ними не все добре.
Гаразд, друже. Все добре.
Просто хотів допомогти.
Привіт. Усе добре.
Не можу його заспокоїти.
Агов.
Ось так.
Ось так, чемпіоне.
Усе буде добре. Отак.
Отак-от, чемпіоне.
Ось так.
Ти такий вправний з Джексоном.
Ти єдиний, з ким я можу поговорити.
Знаєте ж, що ні, панно Женретт.
Залишся.
Я цього хочу.
Не знаю, як би сама впоралася.
Я думав, що Грофф має на мене зуб.
А потім він несподівано прийшов до мене однієї ночі.
Привіт. Як справи, Люку?
Пане Гроффе.
Чим можу допомогти?
Не віриться, що до такого дійшло, але…
Ларісса,
вона не справляється.
Вона…
Ми сподівалися, що ти міг би…
лише ненадовго.
Ларіссі просто треба трохи перепочити.
Ти подбаєш про малого?
Я…
гадаю, я не гірший за будь-кого іншого.
Добре.
Я можу тобі заплатити.
Тільки треба, щоб ти залишався тут.
Ларіссі зараз не треба бачити Джексона.
Може зірватися. Розумієш?
Це буде лише між нами, добре?
Просто я… я не хочу, щоб про Ларіссу говорили всяке, розумієш?
Вона завжди говорила, що ти надійний.
То як?
-Гаразд. -Чудово, дякую тобі.
Ти залишився,
а наступного дня я отримав найбільший у житті шок.
У «Новинах на цю годину» сповістили про загибель Ларісси Женретт.
Вона та її син потонули
в результаті аварії човна, як кажуть.
Влада розслідує цю трагедію.
Ларісса Женретт — єдина дитина відомого
-Тихо. -…Веса Женретта.
Цей рід був частиною історії Північної Кароліни
упродовж понад 300 років.
Хіба не слід сказати Весу, що Джексон живий?
Що? Ні!
Женретти? Ні, вони спробують забрати в мене Джексона.
Він залишиться тут.
Ми ж зробимо те, що найкраще для дитини.
-Але Вес… -Забудь про Веса!
З огляду на твою біографію,
ми ж не хочемо, щоб тут з'явилася поліція.
Чи хочемо?
Ні.
Добре.
Джексон побуде в тебе. І ти мовчатимеш.
Я тобі заплачу.
Ми лише дбаємо, про найкраще для дитини, так?
Так.
Я повернуся.
Коли зможу.
Може, сподівався на спадщину,
якщо тебе вважатимуть мертвим.
Тепер ти спробуй.
Я не знаю.
Так, вже краще.
Та знаю, що через якийсь час вже не хотів його повернення.
Я знав, що це неправильно.
Я дозволив старому думати, що його онук мертвий.
Це мене бентежило.
Я мав бути кращим батьком.
Я це знаю.
То ти кажеш…
моя мама,
справжня мама,
вона померла?
Саме так і кажуть.
Потонула.
Аварія човна. Я…
Я не знаю.
То я просто син якогось мажора?
Ні.
Ні, друже. Не так тебе виховано.
Але по крові,
ти Женретт
і Грофф.
Ти брешеш.
Слухай, це шок, розумію.
Ні, не шок, бо це неправда.
Ти щось замислив. Ось, що відбувається.
-Нащо би… -Чорт забирай!
Який же ти жалюгідний.
Ось звідки ти вирішив зайти? На спадок намірився?
Знову хочеш мене використати, еге ж?
Знаєш що, татку?
Цього разу я не куплюся.
Весело тобі дожити свого щурячого життя.
Джею, є ще дещо…
Джей-Джею, чекай! Я ще дещо мушу сказати.
Джей-Джею! Це ще не все!
ЗОВНІШНІ МІЛИНИ
Клео!
Сюди.
Простежив його до машини. Взяв пістолет.
Мало не вистрілив.
-Тихо. -Що?
Ти чуєш?
Агов, люди!
Агов!
-Допоможіть! -Допоможіть!
Нас хтось чує?
Вода прибуває. Ми потонемо. Допоможіть!
-Прошу, рятуйте! -Нас хтось чує?
-Агов! -Ми допоможемо!
-Агов! -Ти це чув?
-Агов, ми вас витягнемо, ясно? -Прошу!
-Готова? Допомагай. Раз, два… -Так.
Застрягла.
Гаразд, має бути інший спосіб.
-Ми її розіб'ємо. -Як ми це розіб'ємо?
Камінь ламає камінь.
-Так. -Може, зможу повалити.
-До справи. -На «три».
Один, два, три!
Спускайся. Вниз.
Зачекайте!
Ну ж бо. Вбік.
Відійдіть!
-Ми поруч. -Джоне Бі!
-Треба ще щось. -Є ідея.
Агов, ми зараз.
Джоне Бі!
-Клео! -Клео!
Агов, ми йдемо!
-Готова? -Так.
Ого. Обережно.
-Ні! Щур. -От чорт.
-Агов! -Саро, хапай мотузку.
Краще покваптеся. Там можуть бути щури.
Гей, Джей-Джею.
Я в тебе вірю.
Я мало не вистрілив.
Просто на вулиці.
Про що я, в біса, думав?
Тобто, чим я відрізняюся від батька? Хотів же це зробити.
Але не зробив.
У тому й різниця.
Ніхто не постраждав.
Ця Блакитна корона, мені ж навіть…
мені ж на неї начхати.
Анітрохи не цікаво?
Ні, годі наражати тебе на небезпеку.
-Хочу додому, жити як усі. -То їдьмо додому.
Легко.
Еге ж.
І ані трохи не цікаво, що ті контрабандисти забрали в катакомбах?
Ні. Тобто, було б цікаво. Але ти казала, що нічого не бачила,
що скарбу там не було. Я не розумію.
Я таки бачила щось схоже на сувій.
І там були позначки.
Це не скарб.
Замість Блакитної корони там була мапа?
Щось на неї схоже.
Я не роздивилася.
Чорна Борода залишає мапу в катакомбах, під могилою Стіда Боннета.
Може, він надумав залишити її там для Елізабет, поки не попався, аби…
вона знайшла Блакитну корону.
От чорт.
Джей-Джею, ти де був?
Довго розповідати. Де решта?
Майже тут, а що?
Що сталося?
Нічого.
Не бреши мені.
Неважливо, це стосується татка.
Дідько. Він повернувся?
Отож, схоже, залягав у Барракуди Майка.
Він же не збирається тут з'являтися?
Не казав, що це все його?
Ні, про це не йшлося.
Бо Міська рада сьогодні.
Він сказав… сказав, що він мені не рідний батько.
І не мрій.
Кі, то не було жартом, наче він… Навіть не знаю, наче він що,
але… ось що мені принесли.
-Джей-Джею. -Це від Веса Женретта.
Поглянь-но.
«Поговори з батьком». А потім Люк каже, що Вес Женретт…
мій дід.
А значить Грофф…
Тоді Грофф — твій тато?
Отож.
То він каже, що твій тато — Чендлер Грофф?
Та я знаю. Це безглуздо.
А потім — що Ларісса… Пам'ятаєш портрет?
Саме та… Ларісса Женретт,
яка потонула з дитиною?
Так.
Він каже, що насправді дитина не загинула, що це я.
Що та дитина — це я.
Я знаю. Він хоче намутити зі спадком.
Так, хоче отримати гроші, використати мене, щоб заробити.
Усе ж життя так робив.
тільки це й робить.
…не знаю.
Мені шкода, Джею.
Нарешті доїхали. Господи Ісусе.
-Агов, Кі. -Га?
Ми можемо… їм не казати?
Стривай, чому?
Ну, це ж усе дурня, просто не хочу, аби вони
бодай подумали, що я Женретт.
Це між нами.
Між нами.
Знайшли?
Провал на усіх фронтах.
Там щось було, але нам не дісталося.
-Ну, принаймні Твінкі доїхала. -Еге ж.
-Що це смердить? -Краще й не питай.
Отже, сувій у нас.
Але?
Але ви справді думаєте…
що корона існує? Так, думаю.
Точно існувала.
Як Фінч і казав.
Та ну.
«Та ну» що?
Божественна сила, втілення бажань?
-Справді в це вірите? -Яка різниця, у що я вірю?
Я вірю в гроші. Беремо корону, здаємо замовнику. Справу зроблено.
Але, знаєш, перед тим усім,
у нас є незакінчене діло на Кілдері.
Це катакомби.
-Там усюди черепи купами лежать. -Господи.
А найдивніше те,
що там були інші й шукали те ж саме, що й ми.
Не просто «інші». Там був убивця Терренса.
А ще щури. Сила-силенна щурів.
-І все повз мене. -Не шкодуй.
А ти де був звіявся, друже?
А, я… та хотів допомогти команді.
Грошей роздобути.
Але план провалився, бо це Барракуда Майк.
Так, Барракуда Майк. Не дивно, що не вийшло.
Слухайте, мені шкода щодо щурів й іншого,
та сьогодні засідання з тим бісовим зонуванням,
а грошей на юриста у нас немає.
Очевидно.
Усі ідеї вітаються.
Та просто за день вивчу закони щодо нерухомості.
Цей твій сарказм, Поупе, зараз він геть недоречний.
-Вибач, це все ті щури. -Може, покликати людей?
Усі ж на острові на них злі.
Кличмо всіх, щоб повна зала, зберімо військо.
-Може й переможемо. -Що більше, то веселіше?
Я можу покликати серферів з пляжу.
Тільки не забудь повернутися.
-Місія понад усе. -Агов, Поупе.
Можна позвати твою рідню. Може, дядька Роджера.
-Це я можу. -До речі, про рідню…
Звучить божевільно,
але сюди навідувався Рейф.
Що? Навіщо?
Не знаю. Казав, хоче допомогти.
-Ого. -У гінця не стріляти.
-Рейф любить допомагати, хіба ні? -«Рейф Кемерон, президент».
Президент чого?
Та байдуже.
Я таки спробую.
Ану як допоможе.
Гаразд. Берімося до справи.
Врятуймо Карасьландію.
Дейл каже, що Козиний Острів, як заповідник,
привабить купу туристів. Чорт, він сказав, що й Відруб
стане популярним, якщо таке можна уявити.
Він у нерухомості профі. Добре, що ми вскочили.
Заповідник, Голліс? Серйозно?
-То землю ви не отримаєте? -Брехня.
-Звісно, що земля наша. -Краще б так і було.
Така була угода. Нам треба поговорити. Зустрітися.
Як скажеш, люба. Можемо зустрітися завтра вранці, але рано.
Поговоримо.
Чудово. Дякую, що приділите мені час.
Містом ходять чутки, що Козиний острів відійде штату,
стане заповідником.
Це абсурдно.
Рада це від тебе чути.
Тобто,
ти ж спадкоємець, правильно?
Звісно.
Я останній живий спадкоємець Козиного острова.
Він належав сім'ї 300 років.
Думаєш, хтось його віддасть зараз?
Еге ж.
Я поговорю з Рейфом.
Упевнюся, що він не зіскочить.
А ти поки займешся його дівчиною?
Так.
Є тут хто?
Привіт.
Дякую, що завітала. Молодець.
-Припини. Я не хочу сваритися. -Дякую.
У нас і так багато ворогів.
Кіара казала,
що ти, можливо, нам допоможеш.
Ні, тільки не із землею.
Тут ви вже якось самі розбирайтеся.
Вибач. Але я хотів з тобою поговорити про дещо інше.
Отже, коли…
тато загинув,
перший раз,
він казав, що я отримаю чверть спадку.
Так, мені теж чверть.
Але ти її не отримала, чи не так?
Ні.
Ну, спробуй тепер її видерти з пазурів Роуз.
-Вона вчепилася в гроші, як кліщ. -Я їй телефоную.
-Навіть з Уізі поговорити не дає. -Про це й мова.
Тобто, ми ж сім'я, а я не можу навіть поговорити з власною сестрою.
Роуз просто хоче залишити все те золото собі.
З якого такого дива?
Тато не такі наміри мав. Тато хотів не цього.
І я від цього скаженію.
Це ж наші гроші, так?
Не знаю, як тобі, а от мені вони справді потрібні.
А як же той золотий хрест, що ти вкрав?
То була позолота.
Хороший куш, але не нескінченний. Це ж не золото з «Купця».
Так шкода це чути.
Просто я подумав,
що нам з тобою треба спробувати повернути Уізі.
Як?
Не знаю як, але… А потім…
потім спробуємо повернути гроші,
ось чому нам треба діяти разом.
Як тато вчив, об'єднаємо інтереси.
Я подумав, що ми з тобою,
ми могли б повернути своє.
-Слухай, я ж стараюся. -Ні.
Вибачай.
Їдьмо.
Як пройшло?
Це ж Рейф.
Йому довіри немає.
Ясно. Гайда збирати військо.
Саме час послати їх в дупу.
Треба повернути владу собі. Дякую.
А влада в кількості. Тож, Карасі мають вийти.
-То прийдете? -Чорт, так!
Саме це я й хотів почути. Єднаймося!
Хочуть його просто відібрати. Клич усіх. Бий на сполох.
Нам потрібна допомога, тож приходьте.
Ті діти доклалися до цього серцем і душею.
Самі все збудували, а їх хочуть просто пограбувати.
Хіба це законно?
Та там все вітром може звалити.
Насправді ми робимо їм послугу.
Знесемо там усе й побудуємо щось справжнє.
Дитинко моя.
Привіт.
Он який. Чому б вам не прийти на домашні смаколики?
Домашні смаколики?
Чого їм треба, так це лозини.
-Гейворде. -Роджер би погодився.
Може, його не вплутувати?
-Не слухай татка. -Привіт, Клео.
-От нащо ти так? -Та я ж нічого такого.
Піду, привітаюся з батьками.
Добре.
-Привіт. -Привіт.
-Ти в нормі? -Все добре.
Привіт, мала.
-Прийшов сказати: «А я казав»? -Ні.
-Тато прийшов тебе підтримати, так? -100%
-Агов, удачі вам там. -Дякую.
Двері завжди відчинені
для тебе.
Любий, облиш.
Ходімо, зайдемо всередину.
Привіт, Топпере. Можна з тобою поговорити?
Ні, люба. Моєму синові нічого тобі сказати.
Удачі, невдахо.
Тату.
Негарно вийшло.
Ну, так.
Типовий Топпер, як на мене.
Привіт.
Перш ніж перейти до порядку денного,
нагадую присутнім про дотримання ввічливості й пристойності
під час цього засідання.
Це наш спільний острів, поводьмося гідно.
Та ясна ж річ.
Порушення призведуть до виведення та відповідальності.
Це зрозуміло?
Без зайвих зволікань, переходимо до звітів.
Почнемо з члена Міської ради Лоренса.
Дякую, пане мере.
Пункт порядку денного 8А, постанова 31.
Зонування для нерухомого майна, розташованого в кінці Роджерз-Поінт-роуд.
Пане мере, маємо ухвалу
міста Пелікан на підтримку зміни зонування
для земель у східній частині острова,
включно з ділянкою на Роджерз-Поінт-роуд.
Стривайте, він сказав, що ухвала вже є?
Рада голосує за рекомендацію виділення суми в 60 000 $
для початку процесу переведення згаданої…
Як це, вони вже голосують?
…та зміну зонування.
На цьому передаю слово члену ради Чету.
Хочу зазначити, що нам пощастило отримати допомогу пана Зізі,
який активно розбудовує наш острів
і надав нам необхідні ресурси. Дякую.
Я це ціную, Чете. Дякую.
Саме час жалкувати за юристом.
Ні, я більше жалкую за кийком.
А зараз
ми маємо вислухати когось з громади,
почнемо з представника
мешканців нерухомості на Роджерз-Поінт,
що раніше належала Мейбенку.
Є сміливці?
-Я. Я розберуся. -Тпру.
Агов, ні.
-Сядь, добре? -Тоді не я. Гаразд.
-Має вийти хтось інший. -То хто?
-Поупе. -Нізащо. Ненавиджу промови.
-Джоне Бі. -Так, Джоне Бі!
-Ти зможеш. -Я?
Ну-бо.
Так.
Джон Букер Ратлидж.
-Ти зможеш, Джоне Бі. -Так!
Гаразд! Уперед, Джоне Бі.
Ану скажи, брате Дж.
Говори, Джоне Бі!
Будь ласка, назвіться.
Я Джон Букер Ратлидж.
-Це точно. -Саме так. Точно!
Слухайте, я не юрист, навіть близько,
але, от чесно, це якесь безглуздя.
Ми ж купили нерухомість на аукціоні,
у нас цілком функціональний бізнес, працює вже якийсь час.
А ви вирішили змінити зонування нашої власності?
Якщо це пройде,
ми втратимо бізнес.
Так.
І ми втратимо дім.
-Через якусь дурню. -Це ошуканство!
Його правда.
Немає такого закону.
У нього є права!
Порядок у приміщенні.
-Сядьте на місця. -Сідайте, нехай говорить. І тихо!
Пане Ратлидже, продовжуйте.
Як багатьом відомо,
ми з Сарою,
ми обоє торік втратили батьків.
Ми лише намагаємося віднайти дім.
Нічого більше.
З усією повагою,
ми не шукаємо милостині.
Ми лиш хочемо мати домівку, розумієте?
І не хочемо, щоб її в нас відібрали, аби зробити клуб.
-Як таке може бути законним? -Перепрошую.
-І це законно? -Перепрошую.
-Мере! -Я не розумію.
Перепрошую.
-Можна сказати? -Звісно.
Дякую, мере.
Схоже, маємо непорозуміння. Думаю, я можу пояснити.
О господи.
Пане Ратлидже, трибуна ваша. Дозволите панові Зізі сказати?
Якщо можете це пояснити, Дейле.
Вибач, синку. Можеш тут постояти.
Дякую.
Отже, мешканці тієї землі, схоже, не розуміють того,
що видано судову ухвалу про недійсність останнього продажу.
Що він має на увазі?
Існує боргове зобов'язання, дата якого передує даті продажу,
яке на момент продажу перебувало на опрацюванні.
Банк
не мав юридичного права проводити аукціон.
Брехня.
У нас є зобов'язання, ось воно, первинного власника,
підписане до аукціону
й засвідчене суддею Голденом.
А значить, наша купівля недійсна.
-Як вони так можуть? -Де первинний власник?
Він може підтвердити, що цей документ справжній?
Так, може.
Ось він.
-Він он там! -Це Люк
-Там його син! -Батько Джея!
-Чому ж не показувався? -Це божевілля!
Пробач, Джею.
Хіба так можна?
-Хіба він не в розшуку? -Хіба не ясно?
Підписав зобов'язання в обмін на амністію.
Просто не віриться!
Але, якщо тільки я не помиляюся, коли все це завершиться,
ви, молоді люди, звісно ж, отримаєте компенсацію.
І… чекайте.
І на тій землі буде клуб для всіх.
Ми виграли! Ми змогли!
-Це не правильно, кажу вам. -Вкрали, бо схотіли.
-Заспокойтеся. -Як так можна?
Після нас, з вами зроблять те ж саме.
Нас грабують.
-Ви це знаєте, я це знаю. -Дотримуйтеся порядку!
Ні. А ти?
Сядь на місце.
Не розумію, як ти так міг.
-Шерифе Шупе. -Джей-Джей тебе любить.
Не варто, але він любить.
І вам теж мало б бути соромно.
-Усім вам. -Приставе, очистьте приміщення.
-Це моя дочка! -Ні, відійдіть від мене.
-Не чіпайте її! -Забери руки від моєї доньки!
У цьому немає потреби. Немає.
Не торкайся її!
Ах ти негідник!
Іди!
Забирайся! Іди!
Відчепися! Відчепися від мене!
Забери руки!
Джей-Джею!
Ми з тобою!
Назад!
Агов!
Пішов. Бігом!
Тікай!
Ходу!
Біжи!
-Біжи! -Біжи!
-Уперед!
Агов! Зніміть того стрибунця й запхайте його в автівку.
Ну-бо, ходімо.
Він прямує до центру. Гайда.
-Агов, то наш биток! -Джей-Джею, серйозно?
Агов, віддай наш биток.
-Віддай. -Це не круто, Джею.
Дякую.
О, а ось і вони.
Добре.
То що, острова вам схотілося?
Добре. Я вам влаштую.
Я тут, хлопці!
Ви ж не хочете все проґавити.
Пограймося.
Добре.
Гаразд.
Чудово.
Ну,
а тепер запалимо.
Ох, яке ж гарне відчуття.
О, саме так.
Хіба не так, пані?
Хіба не правильно?
Що в мене за манери?
Вибачте за зіпсоване побачення.
І за це…
Дещо особливе.
О ні, тільки не «ультиму».
Боже мій.
Що чесно,
то справедливо.
Господи праведний! Ви знущаєтеся?
Усе це влаштував один негідник?
Викликайте пожежників до аптеки.
І нам потрібне підкріплення, хутко.
Агов! Прокляття!
Викликайте всі підрозділи. Мародерство може початися будь-якої миті.
Куди зібралися?
Усі додому, як не хочете за ґрати!
Хтось його бачить?
-Ні. -Розходьтеся по домах!
-Де він? -Не знаю!
Усі йдіть додому!
ЗІЗІ КОМПАНІЯ З НЕРУХОМОСТІ
Запалюй.
МАЙБУТНІЙ КЛУБ
«НОВИЙ ВІДРУБ» КІЛДЕР
Нова Вісімка.
Чесно й справедливо.
Га?
Ви мені потрібні тут. Охороняйте магазини.
Думаю, я знаю, куди він іде.
За мною.
-Гаразд, ми — за тобою. -Ходімо.
Повідомлення про проникнення, Каро-лейн, 43.
Гаразд, прийнято. Їду туди.
Маємо їхати до офісу Дейла Зізі.
Розступіться, бо постраждаєте.
З дороги, хай вам чорт!
Ніякий я не мажор.
Це він. Нехай усі, хто вільний, чекають мене біля офісу Зізі.
Розійдіться. Потрібен периметр.
Щоб ніхто не зайшов, ані вийшов.
Шупе, я щойно його бачив. Він всередині й озброєний.
-Агов, Шупе. -Шупе.
Тримайте тих зівак подалі.
Він нічого не зробить.
Якщо немає значків, нехай відійдуть. Заради безпеки.
Звільніть місце. Як ви не з поліції — назад.
Гаразд, Джей-Джею.
Саме про це я й говорив, синку!
Ти зайшов надто далеко, ситуація серйозна!
Я ж казав, що так буде, і ось маємо!
Поклади зброю, яку маєш,
інакше будемо стріляти.
А я цього не хочу!
Тож просто виходь, руки догори.
Джей-Джею, послухай.
Ні, це ви слухайте, Шупе!
Я не збираюся виходити,
щоб ви забрали в нас наше, дозволили їм перемогти.
Воно було наше, чесно й справедливо!
Отже, я маю право битися за своє.
Слухай, Джей-Джею!
Ти мене чуєш?
Просто зроби, що вони кажуть!
Ні!
Ні, мені набридло цілувати ноги людей, що забрали в мене все моє життя!
-Не послухається. Треба щось робити. -Годі!
-Це ж просто вікно. -Не можна ж стріляти!
Може, ви вже здалися.
Але я ще поборюся.
Тож, Шупе,
як я вам потрібен…
доведеться зайти й взяти.
Джей-Джею, просто виходь! Послухайся Кі й виходь з будинку!
Господи Ісусе.
Джей-Джею!
Що нам робити?
Джей-Джею, виходь, негайно!
Джей-Джею!
Що то, в біса, було?
Я прикрию!
-Він на прицілі, шерифе. -Джей-Джею, виходь! Зараз!
Господи, вони ж його застрелять.
Куди це Поуп іде?
-Поупе? -Куди йде Поуп?
-Поупе! -Агов!
Ні!
Припиніть! Ні!
Відчепися!
Шупе! Якого біса?
Припиніть! Шупе!
-Тримаєте? -Облиште його!
Відпустіть! Він нічого не зробив!
За мною! Заходимо!
Джей-Джею! Ми заходимо!
Чекай з піднятими руками.
Якого… Господи.
Бісів розумака.
Розходимося. Він десь тут.
Чисто.
Ніде не видно.
Він не міг просто зникнути. Усі, увага! Обшукати місцевість.
Має бути тут.
Поупе, ми за тобою повернемося.
Шуп іде.
Що відбувається? Де Джей-Джей?
Не зважай. Он той твій друзяка
вчинив напад на офіцера при виконанні.
-Це кримінал. -Він вийняв зброю без причини.
Ти у великій халепі, Поупе. Оформлюйте.
Його тут немає. Зник.
Він втік. Треба його знайти.
Дідько.
Сам Рейф Кемерон.
Дякую, що прийшов.
Вибач за формальність.
Я, мабуть, трохи старомодний.
Хочу бачити, з ким маю справу.
Потенційно… маєте справу.
Платіж поки що не пройшов, тож…
Моя дівчина каже, що його слід зупинити, може, й так.
-Ну, це було б помилкою. -Справді?
Звісно, вирішувати тобі, але озирнися.
Це Козиний острів. Щоб це зіпсувати, треба бути недоумком.
Сам себе продає.
Тому ми тебе й обрали, Рейфе.
Ти амбітний.
Ти — аутсайдер.
Тебе зневажають.
Хіба ні?
У Вісімці.
Намагаються.
Але марно. Побачимо, чия візьме.
Саме так.
Тому ти нам і подобаєшся.
Ти як я.
Не боїшся жорсткої гри.
Показати їм усім. Ти ж цього прагнеш, чи не так?
Покажи їм.
Вирішувати, звісно, тобі.
Але я…
хочу зробити це зараз.
Я думав, ми порозумілися. Чи ні?
Формальність, підтвердження зобов'язань.
Ручку залиш.
Сувенір.
Це лише для юристів.
Мені достатньо потиснути руки.
Хочу, щоб ви знали:
якщо ви мене намахуєте,
я по вас прийду.
Радий мати з тобою справу, Рейфе.
МОРЕПРОДУКТИ ГЕЙВОРДА
Ну ж бо.
«СНЕППЕР»
Гроффе!
Гроффе! Впустіть!
Відчини ці кляті двері!
Хто це?
Хто там?
Переклад субтитрів: Сергій Білай