28 ТРАВНЯ 1453 РОКУ
ВОСЬМИЙ ТИЖДЕНЬ ОБЛОГИ
За кілька годин до останнього штурму Мехмеда
зловісне видовище схвилювало обидві сторони.
КОНСТАНТИНОПОЛЬ СТОЛИЦЯ СХІДНОЇ РИМСЬКОЇ ІМПЕРІЇ
Чому Бог покинув нас?
Yам судилося бути здобиччю османських псів?
Місто ще не втрачене, пане.
Так. Венеціанський флот прямує сюди.
Це не допоможе, хіба що він прибуде завтра.
Тижнями вирують чутки, що флот із 40 кораблів от-от прибуде,
але місцезнаходження досі невідоме.
Думаю, усі причетні сподівалися без надії.
Це природно — хотіти надіятися, що порятунок прийде.
«Захід не може забути про нас».
Вони знають, що у Венеції ухвалили надіслати допомогу
у вигляді флоту і вояків.
Тож підмога вже пливе.
Щодня вони її виглядають.
Та минає день за днем,
а вона все не приходить.
Імператоре, нам не стримати турків. Присягаюся.
Пане Джустиніані?
Стіни витримають.
Турки зазнавали великих втрат за кожної атаки.
Мене не треба переконувати, любий Джустиніані.
Моя віра невіддільна від міста.
Можливо, у цьому немає потреби.
Я маю добрих друзів у Галаті. Вони пропонують вивезти нас…
вас із двором геть із міста.
Покинути місто? Зараз?
Це не соромно.
Ти покинеш бій?
У самогубстві немає честі. Турки вб'ють нас.
-Я вб'ю тебе зараз, боягузе! -Гей!
Дуко Луко,
ви покинули б свого імператора і земляків у такий момент?
Мене турбує лише безпека імператора.
Якщо це кінець Римської імперії,
я помру, захищаючи її.
Усі, хто любить мене… й імперію…
хапайте мечі і йдіть зі мною у бій!
Напишемо власну історію у ці доленосні години!
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Початок кожної імперії
кується з крові, сталі, талану й завоювань.
У 1453 році
римський імператор Костянтин XI й османський султан Мехмед ІІ
зітнулися в епічній битві за Константинополь.
Двадцять три армії намагалися захопити легендарне місто.
Усі зазнали невдачі.
Лише один правитель вийде переможцем із цієї бійні
і змінить хід історії на наступні 300 років.
Щоб одна імперія піднеслася, інша має загинути.
Турки зосередять атаки на сухопутній стіні.
Їхня головна мішень — Брама святого Романа.
Вона майже зруйнована їхніми гарматами.
І вони накопичують війська навпроти неї.
Нам треба захищатися всім, що маємо.
Ось.
Пане Джустиніані, ми дамо все, що знайдемо.
Потрібні всі чоловіки призовного віку.
Старі й духовенство хай боронять морські стіни.
Дуко Луко, знаючи, що турки прийдуть сюди,
вимагаю перемістити ваші гармати до Брами святого Романа.
Це не обговорюється.
Вони мені потрібні для захисту стін вздовж затоки.
Їхні кораблі готуються до нападу.
Вони не прийдуть з Рогу. Надто великий ризик.
Штурмуватимуть цю браму. Потрібні всі гармати, щоб зупинити їх.
Певен, ви знайдете спосіб перемогти їх без моїх гармат.
Ви ж військовий геній.
Чи не так?
Це не прохання.
Я не виконую наказів католицьких піратів.
Я вбив сотні людей у цій облозі.
-Байдуже, якщо вб'ю ще одного. -Годі!
Немає часу на дрібні сварки.
Ви отримаєте гармати, пане Джустиніані.
Але негайно припиніть.
Поквитаємось, коли турки підуть.
У людей безмежна здатність гризтися, навіть коли загрожує вимирання.
Костянтин мусить мирити Джустиніані й Нотараса
і нагадати їм, що в них є важливіша проблема.
Володарю, тут капітан Томмазо зі спішними новинами.
Хай заходить.
Три з половиною тижні тому
Костянтин наказав шукати венеціанський флот.
Його негайне прибуття могло врятувати місто.
Ми обійшли блокаду, володарю.
Від заходу до світанку пильнували моря.
Кораблів там немає.
Похмура новина означає, що венеціанський флот
прибуде щонайменше за тиждень.
Римляни самі по собі.
Дякую, капітане.
Костянтин не міг здатися.
Він не міг здатися, бо на своїх плечах тримав
більше, ніж власну гідність й сподівання
щодо себе і своєї сім'ї.
Він був втіленням того, що було закладене
тисячу років тому, коли це місто заснував
його тезка, Костянтин Великий.
Він заснував це місто і назвав на свою честь.
А з XV століття
це була майже безперервна історія
імперського правління і християнства —
це забагато, щоб одна людина могла відкинути.
Костянтин каже: «Це мої люди.
За це варто померти. Я не кину їх помирати самих.
Я поведу їх і загину з ними разом».
29 ТРАВНЯ 1453 РОКУ
Настав цей день, 29 травня, перед світанком.
Мехмед зрозумів: зараз або ніколи.
Мехмед наказує посилити гарматний обстріл ослаблених стін.
Один генуезький корабель готується вирушити з Золотого Рогу.
Бери кого можеш, пливи на Хіос.
Ні, я тебе не покину!
Якщо я тобі небайдужий, пливи.
Знання, що ти в безпеці, додасть мені сил.
Пообіцяй мені,
що приєднаєшся до мене в Хіосі.
А зараз іди.
Схоже, хлопці, нам підвищать платню.
-Відправмо вилупків у пекло. -У пекло!
Джустиніані та його люди, які лишились, зайняли позицію
між внутрішніми і зовнішніми стінами біля Брами святого Романа.
Згодом це стане полем смерті.
Генуезькі найманці і їхній ватажок
мають два виходи:
перемога або смерть.
Двадцять три армії намагалися захопити це місто —
безуспішно.
Мій батько
застряг біля цих стін, як і багато хто з ваших батьків,
які билися опліч із ним.
Сьогодні
ми помстимося за них!
Це воля Аллаха.
Пророк сказав:
«Ви підкорите Константинополь.
Який чудовий командувач її поведе.
Якою чудовою буде ця армія».
Тож виконаймо нашу долю.
А тоді
за допомогою своїх рук і розуму
ми з попелу викуємо нову добу.
Аллах акбар!
Червоне яблуко отримають вірні.
Аллах акбар!
Мехмед знає, що й коли робити.
Ти завоюєш і здобудеш ці багатства.
Але також звертаєшся до релігійності цих солдатів:
«Бог з нами і поможе нам перемогти».
А ще він робить себе еталоном:
«Я з вами, тому ми переможемо».
У стінах Константинополя
імператор готує своїх людей.
Битва вирішить долю міста.
Мужі!
Ви знаєте, що чекає вас за стінами.
Не майте страху!
У нас є привілей
боронити місто, яке Костянтин Великий збудував з пилу!
Ми захисники,
які роками відвертали бич ісламу від Європи.
Якщо велика імперія Риму
сьогодні має загинути,
хай це не буде легко.
Гостріть мечі й гартуйте душі,
бо ми битимемося як браття, як римляни!
Август,
Юстиніан,
Костянтин —
вони дивитимуться!
Перед самою битвою Костянтин виголосив чудову промову,
Він звернувся і до італійців, і до візантійців,
нагадуючи, зокрема, візантійцям про те, ким були їхні предки.
Великими героями Риму.
І зворушливо нагадав:
«Будьте гідні своїх пращурів».
Думаю, саме в цю мить
він був готовий до завдання, коли прийшов час.
Він прагнув померти заради справи, у яку вірив.
Бийте у набат.
Відправляйте башибузуків.
Повний вперед!
В атаку!
Башибузук буквально означає «дурноголовий».
Люті, але непередбачувані добровольці —
перша хвиля наступу Мехмеда.
Перед світанком вони атакують хвилями.
Першими він відправив тих, кого було не шкода.
Тобто гарматне м'ясо.
Увага, хлопці!
Натягуй!
Цілься!
Стріляй!
У вас була перша хвиля витратних матеріалів,
і все насправді тривало кілька годин.
Це вимотувало оборонців,
а османи тим часом готувалися до другої хвилі атаки.
Відправляй регулярну армію.
Дисциплінована регулярна армія османів —
це і близько не башибузуки.
Це найстрашніша армія на Балканах.
У цій облозі часто забувають про використання найманців
чи іноземних експертів,
вважаючи її просто сутичкою між християнами та мусульманами.
Там були люди різних конфесій, з усього світу, які допомагали один одному
за найвищу ціну.
Цілься!
Стріляй!
Цілься!
Уперед!
Стріляй!
Бомбарди, вогонь!
Джустиніані перетворює малі гармати
на саморобні рушниці.
Османи зазнають великих втрат,
але й далі атакують.
Джустиніані і його люди біжать за вали зовнішніх стін
і до рову.
Турки не зрівняються з Джустиніані, володарю.
Надія ще є.
Мехмед відправляє загони хвиля за хвилею,
але після чотирьох годин бою
хід битви змінюється на користь захисників,
а османам не вдається пробити стіни.
Треба відступити і перегрупуватися.
Дурниці.
-Ви бачите, ми програємо. -Атакуємо знову.
-У нас є лише яничари. -То відправ їх!
-Якщо не зможуть, армії не буде. -Якщо!
Благаю, схаменіться.
Я візьму це місто!
Це божевілля!
Геть з дороги, старий.
Перші дві хвилі атаки Мехмеда
не змогли зламати захист міста.
Легендарні яничари —
його остання надія взяти Константинополь.
Могутні яничари!
Ви сто років безстрашно захищаєте імперію,
стоячи між султаном і хаосом.
Тепер
я наказую вам іти вперед і творити хаос.
Візьмімо Яблуко!
В атаку!
Схопіть султана!
Султане!
Хід бою знову змінюється,
поки яничари продовжують натиск
до Брами святого Романа.
Яничари були найстрашнішою частиною османської армії.
Джустиніані зі своїми людьми.
Аж тут приходять яничари, які найкраще підготовлені,
найбільш дисципліновані, фанатично віддані.
Вони горлають. На них барвиста форма.
Чути бій барабанів.
Мабуть, це було дуже страшно.
Невпинний наступ яничарів
починає послаблювати відчайдушну оборону
Джустиніані та його людей.
Відступаємо!
Це змушує його до тактичного відступу
під захист стін.
Уперед! Давай!
Ходімо. Уперед!
У місті мешканців охопила паніка
при наближенні яничарів до Брами святого Романа.
Відступаємо!
Заберіть їх сюди і зачиніть браму. Хутко!
Слухаюся!
Відступаємо!
Уперед!
Вони вже тут!
Зачиніть браму!
За стіною наші люди!
Зачиняй!
Брама відчинена! Гайда, хлопці!
Зачиніть браму!
Його треба до хірурга, інакше він не виживе.
Арбалети, стріляй!
Ходімо, хлопці! Ходімо!
Дайте дорогу!
-Куди ви його ведете? -Він поранений. Треба до хірурга!
Він не може піти. Його люди покинуть бій!
Пробачте.
Ти не можеш піти, Джустиніані.
Місто впаде.
Справи кепські, імператоре.
Рятуйтеся.
Джованні Джустиніані дуже добре бився. Він бився доблесно,
аж поки не припинив.
В останній день облоги він… Мушу віддати йому належне,
він бився хоробро, але потім втік,
бо був поранений і збагнув, що це кінець.
Місто було приречене. Усі це знали.
Є багато версій, як це сталося, що саме сталося.
Може, у Джустиніані просто закінчилися…
сили. Його бойовий дух було зламано.
І саме в цю мить,
коли оборонці побачили, що Джустиніані йде,
вони цілковито занепали духом.
Ми впораємося!
Наступай!
Відступаємо!
Командир залишив поле бою!
Відступаємо!
Після двох місяців ударів гармат Мехмеда
значна частина зовнішньої стіни лежить у руїнах.
Оборонців розбивають ущент
тисячі османських солдатів, які проходять крізь вибоїни.
Боже милий.
Наше любе місто
втрачено.
Поквапся, поки є час, іди до морських стін.
Ні, ваша величносте. У гавані на нас чекає корабель.
Можемо втекти, якщо підемо зараз.
Я йду до Бога, друже мій.
Це мій обов'язок.
Рятуйся.
-Думаєте, я вас кину? -Я наказую тобі піти!
Розкажи світові, як…
доблесно…
ми, римляни, сьогодні билися.
Morior invictus.
Як на мене, це один з тих дуже показових моментів.
Сфрандзі каже імператору: «Вам слід тікати.
У нас є кораблі. Ми довели, що здатні обійти блокаду».
І Костянтин, напевно, міг би втекти,
але він відмовляє Сфрандзі і каже: «Ні.
Це мої люди. Я не кину їх помирати самих.
Я поведу їх і загину з ними».
А це неабияке рішення.
Імператор бачить, як заходить юрба турків.
Він знав, що загине.
Він мав шанси, яких не бачити нікому з нас.
Натомість він сказав своїм ворогам:
«Ні!»
І його відповідь — це відповідь,
яку дали спартанці з Леонідом біля Фермопіл:
«Я краще помру стоячи, ніж житиму на колінах».
І він пірнає у найзапеклішу битву
і зникає назавжди.
Швидше!
Спочатку жінки й діти!
Якби Джустиніані якимось магічним чином зник з місця подій
у ніч перед останньою битвою, його б запам'ятали як справжнього героя.
Місто належить туркам.
Якщо відчалите зараз, пройдете блокаду.
Ну ж бо!
Ходімо.
Рушаймо.
На жаль, виявивши таку неймовірну стійкість і сміливість,
він тікає.
Підніміть вітрила!
І зрештою помирає.
Страшний венеціанський флот, який прямував до Константинополя,
так і не прибув.
Венеціанці чекали нескінченно довго.
Нарешті вони зібрали армаду, щоб відправити до Константинополя,
але вона вийшла надто пізно.
Вона дісталася Егейського моря
аж після падіння Константинополя.
Хрестові походи були в минулому.
29 ТРАВНЯ 1453 РОКУ
Двадцять дев'ятого травня 1453 року
султан Мехмед II входить у Константинополь.
Йому 21 рік,
і він проголошує себе «Кайзер-і Рум» —
новим «цезарем Риму».
Але османам він завжди буде відомий
як Фатіх,
«Завойовник».
Він зробив те,
що багато людей за останні…
тисячу сімсот років намагалися і не подужали.
Він поклав край Римській імперії
і зробив це у віці лише 21 року.
Після поразки Костянтина
Константинополь стає Стамбулом,
столицею Османської імперії.
Захопивши місто, Мехмед прямує до Софійського собору.
Це найбільша будівля в усій Європі.
Він навить описав, як пройшов будівлею,
походжав по куполах,
щоб оглянути красу.
І в його описі присутні такі ідеї,
мовляв, тепер він у царстві раю.
Це не просто щось символічне.
Для нього це містика, коли збулася традиція хадису,
що той, хто захопить Константинополь буде по-справжньому благословенний.
Султане,
знайшли великого дуку.
А імператора?
Ще ні.
Ведіть його.
Досить.
Вітаю, султане.
Я Лука Нотарас,
великий дука і верховний головнокомандувач.
Ваша величносте, я прийшов запропонувати вам свої послуги.
І на честь вашої перемоги я приніс подарунок.
Чому не дав ці багатства імператору, хоч той потребував?
-Володарю… -Що ти за мерзота?
Громадиш статки, а жінки й діти голодують.
Ви не так зрозуміли.
Я…
не так зрозумів?
Благаю, мої наміри чесні.
-Спитайте візира, Халіля-пашу. -Чандарли Халіля?
Ми з ним намагалися прискорити кінець облоги,
сподіваючись уникнути кровопролиття.
Якби ви покликали його, він би засвідчив.
Заберіть напівкровка. Без голови йому буде гарніше.
Ні, будь ласка! Султане!
Благаю, ні!
Пощадіть!
Мої вітання, султане.
Ви здобули велику перемогу.
Дякую,
мій вчителю.
Що робитимете з новою коштовністю?
Я збудую тут столицю своєї імперії.
Новий Рим.
Буде чудово.
Так.
Вчителю,
коли мій батько повернувся
і забрав у мене трон.
пам'ятаєш, що ти сказав?
Ти сказав:
«Коли твій час справді прийде,
ти по праву посядеш своє місце на троні
і позбудешся оман минулого».
А тепер ви живете власним розумом.
Чому ти вірив у мене?
Я дав усе, що міг,
щоб ви досягли успіху.
Тепер я йду у вигнання, добровільно.
Не у вигнання.
Великий візире,
возз'єднай Чандарли Халіля й його любого друга Луку Нотараса.
Залюбки.
Усе, що я робив, султане, було заради вас.
Пам'ятайте про це, коли постарієте.
Якщо постарієте.
Дякую за уроки, вчителю.
Я їх пам'ятатиму.
Усі називають це падінням Константинополя.
Це не падіння. Нічого не впало.
Це було завоювання.
Завоювання Константинополя
можна вважати першою великою перемогою
гармат проти міст.
Це була велика подія,
яка показала світу ефективність гармат проти стін,
а отже засвідчила що стіни — пережиток минулого.
У світовій історії мало людей,
які можуть назвати себе завойовниками світу.
Мехмед Завойовник
багато в чому змінив природу світової історії.
Ця велика імперія, яка й надалі пануватиме
у третині Європи, більшій частині Північної Африки,
на Близькому Сході аж до Перської затоки,
а часом навіть до Південно-Східної Азії.
Це час, коли ця держава перетворюється
з простого князівства на кордоні між християнством та ісламом
на силу, що домінуватиме у світовій політиці протягом 300 років.
Сину мій, Червоне яблуко твоє.
Це винагорода твоїй новій імперії.
Отже…
почнемо.
Переклад субтитрів: Надія Сисюк