‫‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫‫- מבצר עות'מאני‬ ‫‫ג'יורג'יו, ולאכיה -‬
‫‫- ינואר, 1462 -‬
‫‫זה נראה כמו שתי יחידות של יניצ'רים. ‬ ‫‫אולי שלוש. ‬
‫‫חמזה ביי, כמה חיילים עות'מאנים‬ ‫‫נמצאים בג'יורג'יו?‬
‫‫הסולטן היה צריך להרוג אותך לפני שנים. ‬
‫‫כלב בוגדני!‬
‫‫לידידנו העות'מאני יש השגות לגביי, ‬
‫‫אבל לפחות אנשיו היו נחמדים דיים‬ ‫‫לתת לנו את מדיהם המחממים. ‬
‫‫נסיכי, אישאר לצדך עד הסוף, ‬
‫‫אבל ברגע שנחצה את הדנובה, ‬ ‫‫לא תהיה דרך חזרה. ‬
‫‫אתה בטוח שברצונך לעשות זאת?‬
‫‫בזכות מדינו החדשים, ‬ ‫‫הטורקים יקבלו אותנו בזרועות פתוחות. ‬
‫‫- המבצר העות'מאני בג'יורג'יו -‬
‫‫בחורף של שנת 1462, ‬
‫‫בקטע מרוחק של נהר הדנובה, ‬
‫‫המוות בא לבקר. ‬
‫‫מי שם?‬
‫‫פתחו את השער. ‬
‫‫אנו נמלטים מיחידה של שכירי חרב ולאכים!‬
‫‫פתחו את השער. זו פקודה!‬
‫‫פתחו את השער. ‬
‫‫הירגו את כולם!‬
‫‫- איסטנבול‬ ‫‫4 חודשים לאחר מכן -‬
‫‫עם התעצמות סכסוך הדמים הממושך‬ ‫‫בין מהמט הכובש‬
‫‫ובין ולאד דרקולה, ‬
‫‫השפעות המלחמה הקרבה‬
‫‫מגיעות עד ללב ליבו של הרמון הסולטן. ‬
‫‫יש לנו אמנית בקרבנו. ‬ ‫‫-הנסיכה מארה. ‬
‫‫מהמט הבטיח שיביא אמנים מפירנצה‬ ‫‫שילמדו אותי. ‬
‫‫אולי דווקא את תלמדי אותם משהו. ‬
‫‫באתי להיפרד. ‬
‫‫אני עוזבת מחר לחצרו של מתיאס קורבינוס. ‬
‫‫שמעתי שהמלך ההונגרי חלקלק‬ ‫‫ממש כמו אביו המנוח, ‬
‫‫אבל ללא האומץ שאביו הפגין בשדה הקרב. ‬
‫‫בקרוב נגלה אם הוא נועז מספיק‬ ‫‫לצאת למלחמה נגד מהמט. ‬
‫‫אבל ישנו עניין נוסף. ‬
‫‫בהיעדרי, אבקש שתשמרי את זה‬ ‫‫תחת הכרית שלך כשתישני. ‬
‫‫אני לא מבינה. ‬
‫‫ולאד דרקולה חי בארמון הקיסרי במשך שנים. ‬
‫‫ייתכן שיש לו כאן חברים‬ ‫‫שעלולים להוות לך סכנה. ‬
‫‫אבל אני…‬ ‫‫-יום אחד תהיי המלכה האם, ‬
‫‫האישה החזקה ביותר באימפריה. ‬
‫‫אני בטוחה שאויבינו‬ ‫‫לא נתקלו מעולם במישהי כמוך. ‬
‫‫היי חזקה, גולבהר היקרה, ‬
‫‫ועמדי על המשמר. ‬
‫‫- בולגריה‬ ‫‫מאי, 1462 -‬
‫‫במרחק 550 ק"מ צפונה משם, ‬
‫‫צבאו העצום של הסולטן מהמט השני‬ ‫‫ממשיך לצעוד לעבר ולאכיה, ‬
‫‫היכן שהוא מוצא עצמו מוקף בקטל‬
‫‫מהפשיטה הקודמת‬ ‫‫של ולאד דרקולה לאורך הדנובה. ‬
‫‫אך הם לא רואים כל סימן למצביא הנעדר, ‬ ‫‫חמזה ביי. ‬
‫‫מסרו של "המשפד" לחבר ילדותו‬
‫‫כתוב בדמם של אלפי קורבנות:‬ ‫‫"בוא תתפוס אותי. "‬
‫‫זלזול שכזה היה משהו‬
‫‫ששליט כגון מהמט השני‬ ‫‫לא יכול היה לעבור עליו בשתיקה. ‬
‫‫כי בעולם הזה, המוניטין הוא הכול. ‬
‫‫אז מהנקודה הזו והלאה, העימות בין‬ ‫‫מהמט לוולאד הופך להיות אישי למדי. ‬
‫‫מה שוולאד דרקולה היה צריך לעשות‬ ‫‫לגבי מהמט היה לחפש הסכם שלום מוגבל. ‬
‫‫אולי הפחתה במס המחווה. ‬
‫‫אבל הבעיה עם ולאד דרקולה היא‬ ‫‫שהכול אצלו הוא דו קרב. ‬
‫‫ייתכן, שוב, שזה נובע מנעוריו, ‬
‫‫הילדות הקשוחה שלו, הרעיון שאסור לו לוותר. ‬
‫‫שתמיד מדובר באחד נגד השני, ‬
‫‫שחור ולבן. ‬
‫‫- סבישטוב, בולגריה -‬
‫‫ולאד טבח באומללים הללו‬
‫‫כדי להרשים את אדוניו בבודה ובוותיקן, ‬
‫‫וכדי לגרום לי לצאת. ‬
‫‫לא הייתי מסוגל לעשות זאת. ‬
‫‫לכן תהיה שליט טוב יותר מוולאד. ‬
‫‫ועדיין, מהמוט פאשה אינו בוטח בי. ‬
‫‫לא פשוט לזכות באמונו של מהמוט פאשה. ‬
‫‫זו אחת הסיבות שבחרתי בו‬ ‫‫לתפקיד הווזיר הגדול. ‬
‫‫אבל האם לא הייתי חבר ויועץ נאמן?‬
‫‫כן, אבל לרוע מזלך, שם משפחתך זהה‬
‫‫לשם האדם שכל חייל בצבא הזה הגיע להרוג. ‬
‫‫הדנובה היתה אמורה להוות גשר‬ ‫‫בין הממלכות שלנו, לא חומה. ‬
‫‫- הים האגאי‬ ‫‫19 שנים קודם לכן -‬
‫‫אין בושה במקום שני, ולאד. ‬
‫‫ניצחתי. ‬
‫‫מהמט, רימית!‬
‫‫לא, ניצחתי. ‬
‫‫אתה מתגעגע לוולאכיה?‬
‫‫יותר מהכול. ‬
‫‫אבל יש לך חיים כאן עכשיו. ‬
‫‫אלה לא החיים שלי. אלה החיים שלך. ‬
‫‫יום אחד, העולם יהיה שלנו, ולאד אחי. ‬
‫‫הקרבות שלך יהיו הקרבות שלי. ‬
‫‫"האש היא בוחנת הזהב, ואויבת הידידות. "‬
‫‫ולאד, שגדל בחצר המלכות הזה, ‬ ‫‫פגש במהמט הצעיר, שיגדל להיות מהמט השני, ‬
‫‫כי הנסיכים בחצר העות'מאנית גדלו…‬
‫‫- מיכאי-פלורין חסאן‬ ‫‫היסטוריון של ימה"ב -‬
‫‫לצד היורשים לכס העות'מאני. ‬
‫‫והם גדלו יחד כאחים לנשק. ‬
‫‫ניתן לתהות האם במהלך הפלישה הזו‬
‫‫שני הגברים נזכרו בילדותם וחשבו על כך. ‬
‫‫- ד"ר מייקל טלבוט‬ ‫‫פרופסור להיסטוריה עות'מאנית -‬
‫‫אולי הם התלוצצו יחד או נלחמו יחד‬ ‫‫בארמון באדירנה. ‬
‫‫"יום אחד, כשאהיה הסולטן, ארדוף אחריך. "‬
‫‫"יום אחד, כשאהיה הנסיך, אני ארדוף אחריך. "‬
‫‫הנסיך, הכוחות מוכנים. ‬
‫‫- טרגובישטה‬ ‫‫בירת ולאכיה -‬
‫‫נפגוש בחייליו של גאלש מחוץ לעיר. ‬
‫‫יפה. ומה לגבי צבא הסולטן?‬
‫‫אנחנו כבר רואים אותו?‬
‫‫הם עדיין דרומית לדנובה, צועדים צפונה. ‬
‫‫100,000 חיילים לפחות, ‬
‫‫ו-100 תותחים. ‬
‫‫הוא הביא הנה את עוצמת האימפריה כולה. ‬
‫‫עכשיו הוא מתייחס אליי ברצינות. ‬
‫‫שהמרגלים שלנו ידווחו מדי שעה. ‬
‫‫אנו חייבים לגלות היכן הם יחצו‬ ‫‫ולהכות בהם כשהם חשופים. ‬
‫‫כן, הנסיך. ‬
‫‫לאחר שנים של איומים והתגרויות, ‬
‫‫בעלי הברית שהפכו אויבים‬ ‫‫יעמדו סוף סוף זה מול זה‬
‫‫בקרב על גדות נהר הדנובה. ‬
‫‫כל אחד מהם נחוש להשמיד את השני. ‬
‫‫מהמט סוף סוף בא אליי. ‬
‫‫הוא מזלזל בך. ‬ ‫‫-לא. ‬
‫‫הוא עדיין רואה בי אסיר שלו, ‬
‫‫אבל ברגע שההונגרים יצטרפו אלינו, ‬
‫‫מהמט הוא זה שיירד על ברכיו, ‬
‫‫ויתחנן לרחמים. ‬
‫‫אם אפול בקרב… תקשיבי לי. ‬
‫‫אם אפול בקרב, הטורקים יגיעו אלייך. ‬
‫‫לא. ‬
‫‫אשליך את עצמי לארג'ש, ‬ ‫‫ואתן לדגים לאכול את בשרי‬
‫‫לפני שאהיה שפחתו של הסולטן. ‬
‫‫הגופות היחידות בנהר יהיו של מהמט וצבאו. ‬
‫‫ולאד דרקולה יוצא לנהר הדנובה, ‬
‫‫מרחק 180 ק"מ דרומה, ‬
‫‫שם הוא יגן על גבולות ולאכיה. ‬
‫‫צבאו כולל את שומרי ראשו האישיים, ‬
‫‫בויארים נאמנים, ושכירי חרב. ‬
‫‫מספרם פחות מ-30,000, ‬
‫‫אבל לוולאד יש היתרון של לחימה בשטח ביתי‬
‫‫נגד אויב שהוא מכיר‬ ‫‫כמעט כמו שהוא מכיר את עצמו. ‬
‫‫כשהוא היה ילד בחצר העות'מאנית, ‬
‫‫הוא למד הרבה על העות'מאנים. ‬ ‫‫הוא ידע עליהם הכול. ‬
‫‫הוא ידע איך הם חושבים, ‬ ‫‫הוא ידע איך הצבאות שלהם נאספים, ‬
‫‫איך הם נלחמים, ‬ ‫‫ואולי זה הניע אותו לפתוח נגדם במלחמה, ‬
‫‫אבל הוא ידע מה מצפה לו, ‬ ‫‫והוא ידע שהצבא הזה יהיה עצום. ‬
‫‫בעוד הפלישה לוולאכיה קרבה ובאה, ‬
‫‫האתגר של מהמט השני הוא כעת כיצד להעביר‬ ‫‫100,000 חיילים, 100 תותחים, ‬
‫‫ואלפי סוסים על פני מימי הדנובה המסוכנים, ‬
‫‫היכן שוולאד דרקולה השמיד‬ ‫‫את רוב נקודות העגינה, וצבאו ממתין. ‬
‫‫ולאד ידע מתי הכוח העיקרי בצבא‬ ‫‫יחצה את הדנובה ויגיע לארצו, ‬
‫‫כי הוא היה מוכשר מאוד בתור מפקד צבאי. ‬
‫‫הוא ידע איך להילחם. ‬
‫‫זה התגלה כסיוט לוגיסטי. ‬
‫‫כשחוצים נהר כמו הדנובה, ‬
‫‫זו משימה קשה מאוד, ‬ ‫‫להעביר את כל הכוחות האלה לצד השני. ‬
‫‫וגם, הכי חשוב, זה פוגע ביכולת התמרון. ‬
‫‫איך חוצים את הדנובה?‬
‫‫הנהר מתרחב ונעשה קשה יותר לחצייה, ‬
‫‫בעיקר בקטע הזה שלו. ‬
‫‫ישנה גם הבעיה שבגדות הצפוניות, ‬
‫‫ישנם ביצורים. ‬
‫‫אז מה שהצבא העות'מאני צריך לעשות‬ ‫‫זה לתכנן משימה ימית‬
‫‫שתבטיח את מעבר החיילים בעזרת סירות. ‬
‫‫אז מהמט ומפקדי צבאו צריכים כעת‬
‫‫למצוא את המקום המתאים לאורך הנהר, ‬
‫‫ובו בזמן לתכנן את המסלול שלהם‬ ‫‫לעבר הבירה הוולאכית. ‬
‫‫- מזרחית לניקופוליס, בולגריה -‬
‫‫אם כך, בוגדן ביי. ‬
‫‫מהמוט פאשה אומר לי שתוכל לעזור לנו בכך‬
‫‫שתספק לי 70 סירות ומעבר בטוח לצד השני. ‬
‫‫כן, הסולטן, אעזור לכם בשמחה. ‬
‫‫בתנאי שתשלם לי…‬
‫‫אלף דוקאטים. ‬
‫‫מראש. ‬
‫‫אתה דייג או שודד דרכים?‬
‫‫מהמוט פאשה, משפחתי חיה‬ ‫‫על גדות הנהר הזה כבר 200 שנה. ‬
‫‫איש לא מכיר אותו טוב ממני. ‬
‫‫חמש מאות עכשיו, ו-500 כשנחצה. ‬
‫‫עשינו עסק. ‬
‫‫אם תבגוד בי, בוגדן ביי, אסיר את ראשך. ‬
‫‫הסולטן, אם לא אבוא הביתה עם אלף דוקאטים, ‬
‫‫אשתי תסיר את ראשי. ‬
‫‫- בודה, הונגריה‬ ‫‫ארמון המלך מתיאס קורבינוס -‬
‫‫בעוד מהמט מתכונן לחצות לתוך ולאכיה, ‬
‫‫הוא שולח את אימו החורגת לבודה‬ ‫‫כדי לברר את כוונותיו האמיתיות‬
‫‫של המלך ההונגרי מתיאס קורבינוס, ‬
‫‫שחבר לכאורה לוולאד דרקולה במלחמה הקרבה. ‬
‫‫לא לעיתים קרובות זוכה אני לפגוש‬ ‫‫בנסיכה בשליחות דיפלומטית, ‬
‫‫שלא לדבר על אימו החורגת של גדול הטורקים. ‬
‫‫אני מעדיפה "אמא". ‬
‫‫למהמט יש נשקים שונים באמתחתו. ‬
‫‫ובכן…‬
‫‫מתפלל אני שפנינו עדיין לא למלחמה. ‬
‫‫אבי אמנם ניצח את כוחות הסולטן בבלגרד, ‬
‫‫איש כאן אינו להוט להיכנס לעימות נוסף. ‬
‫‫מלחשים על כך שהאפיפיור שילם לך‬
‫‫שתנהיג מסע צלב נגד הסולטן, ‬
‫‫ושוולאד דרקולה יעמוד בראש הצבא. ‬
‫‫אם שמועה זו נכונה, מהמט יצטער מאוד. ‬
‫‫מדובר יהיה בהכרזת מלחמה. ‬
‫‫השמועות ששמעת על כך שאנו מעודדים‬ ‫‫את הרפתקאותיו של דרקולה הן בדיוק כאלה. ‬
‫‫שמועות. ‬
‫‫מהמט רואה בעימות עניין משפחתי‬ ‫‫שיש ליישב בין שניהם. ‬
‫‫אין לי שום רצון להתערב בסכסוך בין אחים. ‬
‫‫עדיין, זה ודאי מכאיב לסולטן. ‬
‫‫הם היו קרובים מאוד כילדים, וכעת הם יריבים. ‬
‫‫"יריבים"?‬
‫‫ולאד הוא נסיך נואש, ‬
‫‫שמתקשה לשלוט במדינת חסות. ‬
‫‫מהמט ישלוט יום אחד בעולם. ‬
‫‫מהמט כיבד מאוד את אימו החורגת…‬
‫‫- ד"ר גונהאן בורקצ'י‬ ‫‫היסטוריון -‬
‫‫והשתמש בה בתור דיפלומטית, ‬ ‫‫כי עלינו תמיד לזכור‬
‫‫שמארה ברנקוביץ'‬ ‫‫באה מרקע קיסרי מלכותי אמיתי. ‬
‫‫מעמדה בחצר המלכות מעולם לא פחת. ‬
‫‫להפך, היא היוותה מתווכת פוליטית חשובה. ‬
‫‫רוצה לשמוע משהו מוזר לגבי הכיבוש?‬
‫‫אחרי כל הלחימה, כשהעיר נפלה, ‬
‫‫הם מעולם לא מצאו את גופת הקיסר קונסטנטין. ‬
‫‫רק את נעלי הבית הסגולות שלו. ‬
‫‫אימפריה בת 2,000 שנה התפוגגה, ‬
‫‫פשוט כך. ‬
‫‫שאלוהים יהיה עמך. ‬
‫‫בעוד שעון הפלישה לוולאכיה מתקתק, ‬
‫‫מהמט וצבאו הגיעו לנמל ניקופוליס האגדי‬ ‫‫בתחילת יוני 1462. ‬
‫‫- 3 ק"מ במורד הנהר מניקופוליס -‬
‫‫הנסיך ראדו, מה אתה עושה?‬
‫‫יש שם קרחת יער. מקום מושלם לעגינה. ‬
‫‫ממש שם. ‬
‫‫הנסיך. בבקשה, תן לי לבוא עמך. ‬
‫‫לא. תדאג שלא יראו אותך עד שובי הלילה. ‬
‫‫- הארמון הקיסרי העות'מאני‬ ‫‫איסטנבול -‬
‫‫בינתיים, בבירה העות'מאנית, ‬
‫‫השם ולאד דרקולה‬ ‫‫מהדהד במסדרונות הארמון, ‬
‫‫בשעה ששמועות על מרגליו ומתנקשיו‬ ‫‫מגיעות להרמון הקיסרי. ‬
‫‫מי את?‬
‫‫אני אלנה. ‬
‫‫סלחי לי, סולטנה, הבאתי מצעים נקיים. ‬
‫‫היכן פטמה?‬
‫‫פטמה חלתה, ‬
‫‫אז אני מחליפה אותה רק היום. ‬
‫‫לא אזדקק למצעים. ‬
‫‫זה הכול, אלנה. ‬
‫‫כן, גברתי. ‬
‫‫אפשרי שלוולאד היו מרגלים בארמון העות'מאני, ‬
‫‫עוד מתקופת היותו בן ערובה. ‬
‫‫בואו לא נשכח שבחצר העות'מאנית‬ ‫‫לא היו רק עות'מאנים או טורקים. ‬
‫‫היו בה אנשים מכל רחבי האימפריה, ‬
‫‫או אפילו מחוץ לאימפריה. ‬
‫‫- סנם אוגור‬ ‫‫מדריכת טיולים ומשפטנית -‬
‫‫כשקיים כוח, ישנם אלו שינסו לנצל אותו. ‬
‫‫היו נשים שנענשו‬
‫‫בעונש מוות כי ריגלו בהרמון. ‬
‫‫שש מאות ק"מ צפונית לשם, ‬ ‫‫בצד הוולאכי של הדנובה, ‬
‫‫ולאד דרקולה מכין את צבאו‬ ‫‫לפלישה העות'מאנית. ‬
‫‫נסיכי, הסייר הגיע. ‬
‫‫נסיכי, אני מביא לך את ראשיהם‬ ‫‫של עות'מאנים שנפלו למארב שלנו. ‬
‫‫נעץ אותם על יתדות‬ ‫‫והצב אותם לאורך גדת הנהר. ‬
‫‫אני רוצה שמהמט יראה פנים מוכרות. ‬
‫‫יש חדשות?‬
‫‫צבאו של הסולטן נמצא שוב בתנועה, ‬ ‫‫לעבר ניקופוליס. ‬
‫‫הצבא כולו?‬
‫‫זו יכולה להיות הסחת דעת. ‬
‫‫תשאיר את הכוח העיקרי בניקופוליס‬
‫‫ופרוס את שאר היחידות‬ ‫‫לאורך הגדה הצפונית של הנהר. ‬
‫‫אני כבר מחכה לראות‬ ‫‫את הסולטן מתחנן על חייו!‬
‫‫אשמח להרוג אותו למענך!‬
‫‫נלחמת פעם נגד מהמט?‬
‫‫לא, נסיכי. ‬
‫‫מהמט לא מרפה. ‬
‫‫כשהוא יבוא אחריך, אתה תתחנן למות, ‬
‫‫רק כדי שהסבל ייפסק!‬
‫‫הבסתו תדרוש מאיתנו את כל מה שיש לנו, ‬
‫‫בנוסף לרצון האל!‬
‫‫לעולם לא אשוב להיות אסירו של מהמט. ‬
‫‫עזבו אותי! אני נסיך!‬
‫‫שמסי פאשה! לאן אתה לוקח אותם?‬
‫‫- הארמון הקיסרי באדירנה‬ ‫‫18 שנים קודם לכן -‬
‫‫שמסי פאשה, לאן אתה לוקח אותם?‬
‫‫זה לא עניינך, הנסיך מהמט. ‬
‫‫תחזור לישון!‬ ‫‫-מהמט! תעצור אותם!‬
‫‫עזבו אותי!‬
‫‫תורידו ממני את הידיים!‬
‫‫עזבו אותי!‬
‫‫אתה נמצא בחצר הסולטן. תשתלט על עצמך. ‬
‫‫עזבו אותי!‬
‫‫די!‬
‫‫אביכם בגד בשבועה שבה נשבע בחייכם‬ ‫‫כאן בחצר המלכות הזה. ‬
‫‫הוא הצטרף להונגרים‬ ‫‫ומתקומם כעת נגדי בווארנה. ‬
‫‫הנסיך ולאד!‬
‫‫הנסיך ראדו. ‬
‫‫אתם תוצאו להורג. ‬
‫‫הרוג אותי אם אתה חייב, הסולטן, ‬
‫‫אבל בבקשה, חוס על אחי. ‬
‫‫אז עדיין נותר מעט כבוד בבית דרקולשט, אה?‬
‫‫שמסי פאשה מספר לי שאתה יהיר ועיקש…‬
‫‫אבל שאתה כבר מראה יכולת מרשימה‬ ‫‫בשימוש בחרב. ‬
‫‫אז מה אעשה איתך?‬
‫‫מחיר החמלה שלי הוא נאמנות. ‬
‫‫אתם תהפכו למשרתי החצר העות'מאנית‬ ‫‫לכל חייכם. ‬
‫‫כשתיקראו לדגל…‬
‫‫תרימו את חרבכם כנגד אויבינו. ‬
‫‫כעת הישבעו לי, ‬
‫‫ואחוס על חייכם. ‬
‫‫אני נשבע, הסולטן. ‬
‫‫ואתה, ולאד?‬
‫‫תישבע, ולאד! בבקשה!‬
‫‫בחר בקפידה את מילותיך הבאות, ילד. ‬
‫‫נאמנותי נתונה לך, הסולטן. ‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫אבי…‬
‫‫נטש אותנו. ‬
‫‫אנחנו משפחה כעת. ‬
‫‫אנחנו אחים. ‬
‫‫לא, אני אסירך. ‬
‫‫5ולאד השני נוטש למעשה‬ ‫‫את שני הבנים ושוכח מהם לגמרי. ‬
‫‫הבעיה של ולאד דרקולה בכל זה‬
‫‫היא שהוא מתחיל לא לבטוח באף אחד. ‬
‫‫העות'מאנים לא הרגו את ולאד ואחיו ראדו, ‬
‫‫כי הם האמינו שהם יביאו יותר תועלת‬ ‫‫אם יישארו בחיים. ‬
‫‫אם העות'מאנים ירצו להעלות‬ ‫‫מישהו אחר לשלטון, ‬
‫‫ויש להם שני מועמדים מתחת לאף, ‬ ‫‫למה להרוג אותם?‬
‫‫הם אנשים מחושבים מאוד. ‬
‫‫הם משחקים במשחק הזה כבר זמן רב. ‬
‫‫- 3 ק"מ במורד הנהר מניקופוליס‬ ‫‫ההווה -‬
‫‫- 4 ביוני 1462 -‬
‫‫צבאותיו של ולאד חונים היכן שהוא ביערות, ‬ ‫‫קרוב לכאן. ‬
‫‫3,000, 4,000 חיילים, ‬ ‫‫עם עוד כמה אלפים שפרוסים לאורך הנהר. ‬
‫‫הם לא גדולים במספריהם, אבל הם מסוכנים. ‬
‫‫אותתנו להם שנחצה כאן, ‬
‫‫היכן שהמים רדודים יותר והנהר נעשה צר. ‬
‫‫הם יצפו לנו שם, וימתינו לנו, ‬
‫‫אבל אנחנו למעשה ננחת כאן‬ ‫‫עם 5,000 יניצ'רים וארטילריה‬
‫‫בתור גל התקיפה הראשון, ‬ ‫‫בפיקוד מהמוט פאשה. ‬
‫‫מהמוט פאשה הגיע משורות היניצ'רים, ‬
‫‫והוא מישהו שמהמט סומך עליו מאוד. ‬
‫‫הוא מצביא מצליח מאוד. ‬
‫‫מהמוט פאשה היה גם‬ ‫‫איש צבא ומפקד מוכשר מאוד. ‬
‫‫ומאין לך שהמקום הזה בטוח?‬
‫‫עליתי שם לחוף אתמול. ‬
‫‫גדת הנהר שטוחה ומלאה בעשב גבוה, ‬
‫‫שיספק לנו מחסה בזמן שנכין את התותחים. ‬
‫‫לא ראיתי שום סימן לאנשיו של ולאד. ‬
‫‫יש לנו 70 דוברות להובלת החיילים. ‬
‫‫תחילה, מהמוט פאשה והיניצ'רים, ‬ ‫‫עם מחצית מהתותחים, ‬
‫‫ואז הדוברות יחזרו‬ ‫‫כדי לקחת את שאר החיילים והתותחים. ‬
‫‫חשאיות ומהירות הן צו השעה. ‬
‫‫לא כדאי שנפרוס את התותחים והמרגמות‬ ‫‫לאורך הנהר כמה שיותר מהר?‬
‫‫מהמוט פאשה, אני מבטיחך‬ ‫‫שכל כוח האש שלנו יהיה מוכן כשנזדקק לו. ‬
‫‫הסולטן, זה ישאיר אותנו חשופים למתקפה‬ ‫‫בזמן שנמתין לאחרים. ‬
‫‫אתה והיניצ'רים תחזיקו בעמדת הנחיתה. ‬
‫‫אני מקווה להרוג את המנוול הבוגד הזה‬ ‫‫לפני שתניח את רגלך בוולאכיה. ‬
‫‫הסולטן. ‬
‫‫בערב ה-4 ביוני 1462, ‬ ‫‫מהמט פותח בפלישה לוולאכיה. ‬
‫‫בוא נלך. ‬
‫‫הסירות העות'מאניות הראשונות‬ ‫‫יוצאות לעבר הצד הוולאכי של הדנובה, ‬
‫‫ללא ידיעה מה ממתין באפלה העצומה שבהמשך. ‬
‫‫אם הזרמים יהיו בעזרנו, הם יחצו תוך שעה. ‬
‫‫יפה. ‬
‫‫חציית הדנובה מרגישה כמעט‬ ‫‫כמו חוף אומהה ביום הפלישה לנורמנדי. ‬
‫‫שבעים דוברות מלאות בחיילי רגלים, ‬
‫‫דוברות שינחתו על החוף. ‬
‫‫הם גם מביאים עימם ארטילריה קלה. ‬
‫‫כל חייל חייב לדעת מה תפקידו. ‬
‫‫זו לא הסתערות של "דם או תהילה". ‬
‫‫זהו תמרון מאורגן היטב‬
‫‫שמטרתו להביס אויב עם יתרון ביתי, ‬
‫‫אויב מחופר, ‬
‫‫ואויב שגם מחזיק בכוח אש כבד ביותר. ‬
‫‫הם ממש נוקטים בגישה מודרנית‬ ‫‫בכל הנוגע ליישום מדע המלחמה. ‬
‫‫הגאונות ההנדסית של מהמט מתגלה בכל שלב. ‬
‫‫בשעה שכוחותיו של מהמט מתקרבים בחשאיות, ‬
‫‫החוף הוולאכי מתגלה לעיניהם. ‬
‫‫כדאי שתתכוננו, בחורים. ‬
‫‫שחרר!‬
‫‫מגינים!‬
‫‫הם חיכו לנו. ‬
‫‫האח ולאד גילה את ידו מוקדם מדי. ‬
‫‫כעת הוא יפסיד אותה. ‬
‫‫תמשיכו!‬
‫‫תמשיכו! מהר יותר!‬
‫‫הכינו את התותחים. ‬ ‫‫-כן, הסולטן. ‬
‫‫הכינו את התותחים!‬
‫‫אש!‬
‫‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬