‫‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫‫שקרים!‬
‫‫מהמט!‬ ‫‫-לא!‬
‫‫מי שם? הצהר על כוונתך. ‬
‫‫עיזרו לי…‬ ‫‫-אזעקה!‬
‫‫אתה המטת את הקללה הזו‬
‫‫על בית עות'מאן כשפלשת לאדמה הוולאכית. ‬
‫‫עכשיו תדע כמה זה כואב‬
‫‫כשקורעים אותך ממשפחתך. ‬
‫‫הכאב של למות לבד. ‬
‫‫ולאד!‬
‫‫אזעקה!‬
‫‫זהירות!‬
‫‫אזעקה!‬
‫‫לאחר שרדפו אחר ולאד דרקולה במשך שבועיים, ‬
‫‫מהמט השני וצבא הפלישה שלו‬ ‫‫מוצאים עצמם לכודים‬
‫‫בסיוט שמתעורר לחיים, במעבה היער הוולאכי. ‬
‫‫אל תיגעו באף אחד מהם!‬
‫‫אנחנו תחת מתקפה בצד המזרחי של המחנה!‬
‫‫קיראו לשאר השומרים!‬
‫‫מה בשם אלוהים?‬
‫‫מגפה. ‬
‫‫מצאנו עוד שניים מהיצורים האומללים‬ ‫‫בתוך המחנה, ‬
‫‫והרגנו אותם. ‬
‫‫ייתכן שישנם עוד. ‬
‫‫חפשו בכל האוהלים. ‬
‫‫השתמשו בחניתות וקשתות, ‬
‫‫אבל שאיש לא ייגע בהם. ‬
‫‫נשרוף את הגופות. ‬
‫‫זהו מעשה ידיו של השטן. ‬
‫‫השטן, אכן. ‬
‫‫אגדות רבות נבעו‬ ‫‫מפלישתו של מהמט השני לוולאכיה ב-1462. ‬
‫‫אחת מהן מספרת על ולאד דרקולה‬ ‫‫שפתח במתקפה ביולוגית נגד העות'מאנים‬
‫‫כדי להאט את צעידתם לעבר בירתו, טרגובישטה. ‬
‫‫ולאד דרקולה פתח את בתי הכלא שלו‬ ‫‫ושחרר פושעים‬
‫‫נושאי מחלות כגון שחפת ודבר, ‬ ‫‫שיתערבו בקרב העות'מאנים‬
‫‫וידביקו את החיילים. ‬
‫‫אני רואה את המגפה בתור פצצת אטום. ‬
‫‫היא הורגת המון אנשים בזמן קצר מאוד. ‬
‫‫היא יכולה להרוג ממש מהר. ‬
‫‫מדובר בשיעורי תמותה של 30 עד 60 אחוז. ‬
‫‫אם מגפה כלשהי התפשטה בקרב הצבא, ‬
‫‫השפעתה היתה הרסנית. ‬
‫‫הסולטן, ‬
‫‫הרגנו עוד מהפולשים. ‬
‫‫יפה. הכפילו את המשמרות לשארית הלילה. ‬
‫‫אם משהו או מישהו יופיע, הירגו אותו. ‬
‫‫אתה תישאר איתי. ‬
‫‫ולאד נמצא כאן. ‬
‫‫ראית אותו?‬
‫‫אני משוכנע בכך. ‬
‫‫- טרגובישטה - ולאכיה‬ ‫‫נהר הדנובה -‬
‫‫ביוני 1462, קמפיין הטרור של ולאד‬ ‫‫מאט זמנית את העות'מאנים, ‬
‫‫שחונים במרחק 105 ק"מ‬ ‫‫דרומית-מערבית לטרגובישטה. ‬
‫‫אבל ללא תגבורות, ‬ ‫‫יש גבול ליכולתו של "המשפד"‬
‫‫לבלום את מכונת המלחמה האדירה של מהמט. ‬
‫‫אם קורבינוס וההונגרים לא יגיעו לכאן בקרוב, ‬
‫‫הם יגרדו אותנו…‬
‫‫ממגפי העות'מאנים. ‬
‫‫הצלחת לדבר עם ידידנו במחנה?‬
‫‫לא. ‬
‫‫עם זאת, ‬
‫‫גיליתי שסביב אוהל הסולטן‬ ‫‫מוצבים ארבעה שומרים, ‬
‫‫עם עוד שומרים נוספים בקרבת מקום. ‬
‫‫נראה שהפחדנו אותם כהוגן. ‬
‫‫אני לא חושב שמהמט או אנשיו‬ ‫‫יישנו הרבה הלילה. ‬
‫‫הוא משתמש בנפשות האומללות האלו בתור נשק. ‬
‫‫איך הוא מקווה לנצח כך?‬
‫‫זו הסחה. ‬
‫‫הוא מנסה להרוויח זמן. ‬
‫‫עלינו לנוע מהר יותר. ‬
‫‫יש דיבורים גוברים והולכים‬ ‫‫בקרב החיילים על שדים וג'ינים. ‬
‫‫הם חושבים שהאדמה הזו מקוללת. ‬
‫‫אל תאמר נואש, מהמוט פאשה. ‬
‫‫תמיד יש לי תוכנית. ‬
‫‫מה לגבי בטיחותך, הסולטן?‬
‫‫אני מתחנן בפניך, ‬ ‫‫קח מחצית מהצבא וחזור לאיסטנבול. ‬
‫‫עם 30,000 חיילים, נצליח לחסל את ולאד. ‬
‫‫הנביא אמר, "נוס מהמצורע כפי שתנוס מהאריה", ‬
‫‫אבל אני לא אנוס מוולאד. ‬
‫‫גורלו וגורלי קשורים יחדיו. ‬
‫‫לנצח. ‬
‫‫למה אנחנו מבלים את אחר הצהריים‬ ‫‫בצינוק הישן הזה?‬
‫‫- הספרייה הקיסרית העות'מאנית‬ ‫‫14 שנים קודם לכן -‬
‫‫אנחנו צריכים להיות בחוץ ולהילחם. ‬
‫‫אתמול נלחמנו עד שידינו זבו דם. ‬
‫‫עליך גם לאמן את מוחך ולחשוב על העתיד. ‬
‫‫אביך ישחרר אותי בקרוב‬ ‫‫כדי לתבוע את השלטון בוולאכיה. ‬
‫‫זה העתיד שלי. ‬
‫‫עוד סיבה לדעת מה הגורל צופן לך. ‬
‫‫נוכל למצוא את הגורל שלנו כאן, באיליאדה. ‬
‫‫על מה אתה מדבר?‬
‫‫ביבליומנסיה. ‬
‫‫ביבליומנסיה שימשה בידי העות'מאנים‬
‫‫ותרבויות רבות אחרות בעולם של ימי הביניים‬
‫‫כדי לחזות את העתיד. ‬
‫‫אבל באיסלם חל איסור לחזות את העתיד…‬
‫‫- ד"ר מייקל טלבוט‬ ‫‫אונ' גרינוויץ' -‬
‫‫כי זה מצריך לחזות את רצון האל, ‬ ‫‫ואת זאת רק אלוהים יודע. ‬
‫‫ואחת הדרכים לעקוף את היבט הכפירה‬
‫‫של הגדת העתידות‬ ‫‫היא להשתמש בספרים מסוגים שונים‬
‫‫כדי לחזות את העתיד. ‬
‫‫הם נתנו לספר להיפתח בכל דף אקראי שהוא, ‬
‫‫ואז העין היתה מיד נמשכת למשפט מסוים‬
‫‫או לפסוק מסוים, ‬ ‫‫ומה שהיה כתוב במשפט או בפסוק הללו, ‬
‫‫זה הצביע על מה שיקרה לך. ‬
‫‫"אל נא תרשה לי למות נטול תהילה‬ ‫‫או ללא מאבק, ‬
‫‫"תן לי לעשות מעשה דגול‬ ‫‫עליו יסופר בקרב בני האדם. "‬
‫‫תורך. ‬
‫‫"הדבר השנוא עליי כמו שערי השאול‬
‫‫"הוא האדם שליבו אחד‬
‫‫"אך פיו אחר. "‬
‫‫כשתהיה לך ממלכה משלך, ‬
‫‫מה יהיה בליבך?‬
‫‫אתה מפקפק בנאמנות שלי?‬
‫‫אני שואל, באיזו משפחה תבחר?‬
‫‫אעשה את הטוב ביותר עבור ולאכיה. ‬
‫‫אם זה יציב אותנו יום אחד‬ ‫‫בצדדים מנוגדים של שדה הקרב…‬
‫‫נקווה שזה לא יגיע לידי כך. ‬
‫‫אך אם זה יקרה, ‬
‫‫אעשה כל שבכוחי כדי להשמידך. ‬
‫‫נאמנות היא מילה בעלת משקל רב, לא?‬
‫‫אבל נאמנות היא דבר שמשליכים בקלות, ‬
‫‫וזה נכון לגבי חייהם של ולאד ומהמט כאחד. ‬
‫‫שניהם חשים נבגדים‬ ‫‫בידי דמויות חשובות במהלך חייהם, ‬
‫‫בין אם אלו בני משפחה, יועצים, ‬ ‫‫מפקדי צבא או בעלי ברית. ‬
‫‫ההיבט המקביל הזה במסעם של ולאד ומהמט‬
‫‫הופך את הסיפור הזה למעניין במיוחד. ‬
‫‫אולי היו הבדלים אישיים…‬
‫‫- ד"ר אנדריי פוגסיאס‬ ‫‫היסטוריון צבאי -‬
‫‫בין ולאד למהמט. ‬
‫‫עד כמה שאני יכול לראות, הם היו דומים מאוד. ‬
‫‫הם היו מנהיגים חזקים. ‬ ‫‫הם היו מנהיגים צעירים. ‬
‫‫הם היו לוחמים. הם רצו למשול. ‬
‫‫ארבע עשרה שנים לאחר מכן, ולאד מנהל‬ ‫‫מלחמת גרילה שנעשית נואשת יותר ויותר, ‬
‫‫מהצללים, בתקווה להכות‬ ‫‫במוראל של העות'מאנים, ‬
‫‫ולהאט את התקדמותו של מהמט צפונה, ‬
‫‫לפני שהוא נעלם שוב. ‬
‫‫- הארמון הקיסרי העות'מאני -‬
‫‫במקום אחר, מתעצם המצוד‬ ‫‫אחר סוכניו של ולאד‬
‫‫בארמון הקיסרי. ‬
‫‫אני כל כך שמחה לראות אותך. ‬ ‫‫-יקירתי. ‬
‫‫שבתי כמה שיותר מהר. ‬
‫‫זה היה נורא. ‬
‫‫והנסיך?‬
‫‫הוא עבר טלטלה, אבל הוא לא נפגע. ‬
‫‫עדיין יש לך המתנה שנתתי לך?‬
‫‫היא לא משה מצדי. ‬
‫‫יפה. ‬
‫‫אם המתנקשים עדיין אורבים בארמון, ‬ ‫‫אני אמצא אותם. ‬
‫‫שמעת חדשות לגבי מהמט?‬
‫‫הם חצו את הדנובה, אבל זה כל מה שאני יודעת. ‬
‫‫אל תדאגי לגבי מהמט. ‬
‫‫אין שני לו בשדה הקרב. ‬
‫‫וזכרי, אם את לא מצליחה לשסף את גרונם, ‬
‫‫החדירי את הלהב מתחת לצלעותיהם, ‬
‫‫וסובבי. ‬
‫‫לא רבים מודעים לתפקידים‬ ‫‫שהאימהות המלכותיות הללו‬
‫‫של נסיכי השושלת העות'מאנית, מילאו. ‬
‫‫קודם כול, תפקידן היה להגן על הבן. ‬
‫‫גולבהר האטון מילאה את התפקיד הזה, ‬ ‫‫והותירה מורשת מהבחינה הזו. ‬
‫‫ההרמון כונה "סולטנות הנשים". ‬
‫‫"שלטון הנשים", היכן שאימהות הסולטנים‬ ‫‫מילאו תפקיד חשוב ביותר. ‬
‫‫נאמר שהן שלטו באימפריה מאחורי הקלעים. ‬
‫‫יש לנו זאב בתוך החומות. עלינו לצוד אותו. ‬
‫‫- הפלישה לוולאכיה -‬
‫‫- יום 10 -‬
‫‫מהמט הביא את צבאו‬ ‫‫למרחק 70 ק"מ מטרגובישטה, ‬
‫‫אך תקיפות הפגע וברח של ולאד דרקולה מהצללים‬
‫‫גורמות לעצבנות רבה בקרב חיילי הסולטן. ‬
‫‫וכך גם לגבי שמועות על מרגלים של ולאד‬ ‫‫שפועלים בתוך המחנה. ‬
‫‫ראדו, זהו לוקה ררש, ‬
‫‫בויאר מאחת המשפחות הוותיקות ביותר בבוקרשט. ‬
‫‫הנסיך ראדו, ‬
‫‫בפעם האחרונה שראיתיך היית ילד קטן‬
‫‫שרודף אחר אביו ואחיו הגדולים. ‬
‫‫זה היה מזמן. ‬
‫‫הסולטן ואני מדברים‬
‫‫באמצעות מתווכים כבר מזה חודשים רבים. ‬
‫‫מאז שאחיך פתח במלחמה הלא נבונה הזו…‬
‫‫אנו חולקים כעת אויב משותף. ‬
‫‫ולאכיה נהנתה ממערכת יחסים ארוכה ומשתלמת‬
‫‫עם העות'מאנים ועם שכנינו, ‬
‫‫אבל התגרויותיו של הנסיך ולאד‬ ‫‫הרסו חלק ניכר מיחסי המסחר שלנו. ‬
‫‫הארץ רעבה ללחם בגלל המלחמה שלו. ‬
‫‫אני לא יכול לשלוט באחי. ‬
‫‫אבל אתה בקרוב‬
‫‫תזכה בכסאו. ‬
‫‫אני יודע שישנה איבה גדולה‬ ‫‫בין הבויארים לבין משפחתך. ‬
‫‫אני הצלחתי להימלט ממשתה חג הפסחא‬
‫‫שבו אחיך הציב רבים מחבריי‬ ‫‫ובני משפחתם על גבי חניתות‬
‫‫והציג אותם מחוץ לחומות העיר‬ ‫‫כאילו היו דחלילים. ‬
‫‫אולי הוא חשש מבגידתם‬
‫‫וידע שראשו עלול להתנוסס על החומות‬ ‫‫אם הוא לא יעשה דבר. ‬
‫‫הזמן דוחק, אז אגיע לעניין. ‬
‫‫ולאד טפש חיסל רבים מאויביו באותו היום, ‬
‫‫אבל בעשותו כך, ‬ ‫‫הוא רכש לו אויבים רבים אחרים. ‬
‫‫ישנם אנשים בעלי שררה, כמוני, ‬
‫‫שמוכנים לתמוך בשלטונך‬
‫‫אם תהרוג את אחיך. ‬
‫‫אבל אם תיכשל, ‬
‫‫אני ואתה ניתלה מחומות טרגובישטה. ‬
‫‫האיש הזה הוא נחש. ‬
‫‫למה לא נאמר לי על זה?‬
‫‫זכור למי אתה מדבר, הנסיך ראדו. ‬
‫‫לוקה ררש וחבריו הם החלאות‬
‫‫שעזרו להונגרים להרוג את אבי ואחי, מירצ'ה. ‬
‫‫אסור לבטוח בהם. ‬
‫‫הדבר היחיד שבו אני בוטח הוא אהבתם לכסף. ‬
‫‫היא עולה אפילו על שנאתם לבית דרקולשט. ‬
‫‫הפוך אותם לבעלי בריתך, ‬ ‫‫ולוולאד לא יהיה לאן לפנות. ‬
‫‫כוחם יהפוך להיות כוחך. ‬
‫‫אוכל לעזור לך לזכות בכס השלטון, ‬ ‫‫אבל הבויארים יעזרו לך לשמור עליו. ‬
‫‫אבל תחילה, עלינו להבריח את אחיך ממחבואו. ‬
‫‫אנחנו במרחק חמישה ימי צעידה מהבירה. ‬
‫‫ולאד נעשה נואש יותר עם כל יום שעובר. ‬
‫‫אחי הכי מסוכן כשהוא נדחק לפינה. ‬
‫‫לכן עלינו למשוך אותו החוצה ולחסל אותו‬
‫‫לפני שההונגרים יגיעו לעזרתו. ‬
‫‫ואיך נעשה את זה?‬
‫‫בעזרתך. ‬
‫‫אני לא בטוח שאני מבין, הסולטן. ‬
‫‫אלחץ על ולאד בכך שאצעד לעבר טרגובישטה, ‬
‫‫בזמן שאתה תוציא אותו ממחבואו‬
‫‫בכך שתיקח את הדבר היחיד‬ ‫‫שהוא אוהב כמו שהוא אוהב את כסאו. ‬
‫‫את הנסיכה אנסטסיה?‬
‫‫כשהוא יגלה…‬ ‫‫-כן. ‬
‫‫הוא יזעם, וזו תהיה מפלתו. ‬
‫‫אסור לפגוע בנסיכה, ולכן אתה זה שצריך ללכת. ‬
‫‫כמובן. ‬
‫‫תצא הלילה בחסות החשכה עם יחידת יניצ'רים. ‬
‫‫מרגלינו מוסרים שהנסיכה‬ ‫‫נמצאת בטירת פוינאר השייכת לוולאד. ‬
‫‫בקרוב, היא תהיה הטירה שלך. ‬
‫‫- הארמון הקיסרי העות'מאני‬ ‫‫ 14 שנים קודם לכן -‬
‫‫ארבע עשרה שנים קודם לכן, ב-1448, ‬
‫‫העות'מאנים מתכוננים לשחרר‬ ‫‫את ולאד דרקולה בן ה-17‬
‫‫כדי שיילחם על כס השלטון בוולאכיה, ‬
‫‫וישאיר את גורל אחיו הצעיר‬ ‫‫תלוי על כף המאזניים. ‬
‫‫ראדו?‬
‫‫אני זקוק לעצתך. ‬
‫‫ולאד נתן לי עד מחר להחליט‬ ‫‫אם ארכוב איתו לוולאכיה‬
‫‫ואילחם על הכס. ‬
‫‫אני יודע שעליי ללכת, אבל…‬
‫‫אתה חושש מפניו?‬
‫‫כשהוא כועס, הוא רואה אויבים בכל מקום. ‬
‫‫מה אם הוא יראה בי אויב ביום מן הימים?‬
‫‫יריב לכס השלטון?‬
‫‫זה מה שאתה רוצה?‬
‫‫את כס השלטון?‬
‫‫מהמט ישלוט יום אחד בעולם, ‬
‫‫ו-ולאד, הוא ישלוט בוולאכיה. ‬
‫‫לי אין מקום. ‬
‫‫כשהגעתי הנה, ‬ ‫‫הייתי רק מעט מבוגרת יותר ממך. ‬
‫‫נסיכה נוצרייה מסרביה. ‬
‫‫לא ידעתי במי לבטוח, ‬
‫‫אבל הם היו טובים אליי, ‬
‫‫וגיליתי שמשפחה לובשת צורות רבות, ‬
‫‫ושנאמנות מחלחלת עמוק יותר‬
‫‫מהדם שזורם בעורקיך. ‬
‫‫אנחנו המשפחה שלך, ראדו. ‬
‫‫ולאד יבחר את הנתיב שלו. ‬
‫‫כפי שעליך לבחור את שלך. ‬
‫‫אנחנו חושבים שלחיות בארמון‬
‫‫עם כל המותרות הללו זה, ‬ ‫‫אתם יודעים, דולצ'ה ויטה. ‬
‫‫החיים המתוקים, אבל זה לא היה כך. ‬
‫‫השליטים הללו מצאו את עצמם, מגיל צעיר מאוד, ‬
‫‫במרכזן של אינטריגות החצר. ‬
‫‫טעות אחת עלולה לעלות להם בכס השלטון, ‬ ‫‫בחייהם, בחירותם. ‬
‫‫זה לא משחק שקל לשחק בו. ‬
‫‫כשהפלישה נכנסת לשבוע השלישי שלה, ‬
‫‫הלחץ הבלתי פוסק של מהמט גובה מוולאד מחיר. ‬
‫‫הוא איבד מאות אנשים‬ ‫‫בהתכתשויות עם העות'מאנים‬
‫‫ומוצא את עצמו בראש צבא‬
‫‫שזקוק נואשות למזון ותגבורות מהונגריה. ‬
‫‫ולאד היה מותש. ‬
‫‫הוא נקט במדיניות של אדמה חרוכה נגד מהמט, ‬
‫‫ולו עצמו לא היה מאיפה להשיג מזון. ‬
‫‫לא נשאר לו לאן ללכת. ‬
‫‫הוא נעשה אסיר של מדיניות האדמה החרוכה שלו. ‬
‫‫- המחנה העות'מאני‬ ‫‫80 ק"מ מטרגובישטה -‬
‫‫הם מתכוננים לצאת בבוקר. ‬
‫‫נכה בהם עם יחידה קטנה. ‬
‫‫נאט אותם קצת. ‬ ‫‫נזכיר למהמט שאנחנו עדיין כאן. ‬
‫‫נסיכי. ‬ ‫‫-כן?‬
‫‫הודעה מהגבול. ‬
‫‫חדשות?‬
‫‫סיירים הונגריים נצפו בוולאכיה. ‬
‫‫אולי תצליח אחרי הכול לחזור בתחילת החורף‬ ‫‫עם הנסיכה אנסטסיה. ‬
‫‫סיירים!‬
‫‫שלח יחידה לפגוש אותם‬ ‫‫ולברר אם עוד נמצאים בדרך. ‬
‫‫בזמן שהמלך גורר את רגליו, לנו אוזל הזמן!‬
‫‫נסיכי, ההונגרים נענו סוף סוף לקריאה. ‬
‫‫זה מה שחיכית לו. ‬ ‫‫-כמה סיירים הם לא צבא!‬
‫‫היום, זה מטווח, ‬
‫‫אבל בקרוב התותחים הללו‬ ‫‫יכוונו לעבר חומות טרגובישטה. ‬
‫‫לא אוכל להרשות למהמט לכבוש את הבירה. ‬
‫‫הוא כבר לקח ממני די והותר. ‬
‫‫כדאי שנצא בקרוב אם ברצוננו להגיע‬ ‫‫לדרך הראשית לפני רדת הלילה. ‬
‫‫- הארמון הקיסרי העות'מאני‬ ‫‫14 שנים קודם לכן -‬
‫‫כן, חמזה ביי, ראית את אחי?‬ ‫‫-לא, נסיכי. ‬
‫‫ארבע עשרה שנים קודם לכן, ‬
‫‫ולאד דרקולה הצעיר‬ ‫‫עוסק בהכנות האחרונות לפני שייצא לוולאכיה‬
‫‫וייאבק על כס השלטון, הריק כעת, ‬
‫‫תפקיד שעבורו העות'מאנים‬ ‫‫טיפחו אותו במשך שנים. ‬
‫‫באתי להיפרד ממך. ‬
‫‫כמה יפה מצדך. ‬
‫‫אבי נתן לך את חמזה ביי‬ ‫‫וחלק מחיילינו הטובים ביותר. ‬
‫‫עד הסתיו, כס השלטון יהיה שלך. ‬
‫‫אבל אחי נמצא אצלכם, במקרה שמשהו ישתבש. ‬
‫‫ראדו בחר להישאר כאן מרצונו החופשי. ‬
‫‫הוא המשפחה היחידה שיש לי, ועדיין, ‬ ‫‫אתם מחזיקים בו כאילו היה חיית מחמד. ‬
‫‫אנחנו אלו שנותנים לך חיילים‬ ‫‫לכיבוש כס השלטון. ‬
‫‫נסיכי, ‬
‫‫כדאי שנצא לדרך. ‬
‫‫אדווח על התקדמותי מוולאכיה, האח מהמט. ‬
‫‫אז ולאד נשלח לעשות‬
‫‫את העניין הפוליטי הגדול, וראדו נותר מאחור. ‬
‫‫לא ברור אם הוא עושה זאת‬ ‫‫מרצון או שלא מרצון. ‬
‫‫אם הוא נותר בן ערובה או נשאר מרצונו בחצר. ‬
‫‫זה אולי גם וגם, הוא שם בתור ביטוח נוסף‬
‫‫עבור העות'מאנים, ‬
‫‫אבל גם נראה שהחיים בחצר העות'מאנית‬ ‫‫התחבבו עליו מאוד, ‬
‫‫כולל האטרקציות והכוח שגלום בהם. ‬
‫‫משפחה היא המתנה הגדולה ביותר שברשותנו. ‬
‫‫הנאמנות היא הכול. ‬
‫‫הנסיך ראדו, אנחנו מוכנים. ‬
‫‫- הארמון הקיסרי העות'מאני -‬
‫‫קצת מאוחר לשוטט בארמון. ‬
‫‫אני מתנצלת. ‬
‫‫חשבתי שגולבהר האטון תרצה מים טריים‬
‫‫לפני שתעלה על יצועה. ‬
‫‫היא לא תצטרך שום דבר יותר הלילה. ‬
‫‫כן, גברתי. ‬
‫‫במרחק 650 ק"מ מהארמון הקיסרי, ‬
‫‫בשעה שהעות'מאנים ממשיכים‬ ‫‫בצעדתם המפרכת צפונה לעבר טרגובישטה, ‬
‫‫תחושת אי נוחות גוברת והולכת‬ ‫‫מתפשטת בקרב מהמט וחייליו. ‬
‫‫הכוחות העות'מאנים סופגים‬ ‫‫מתקפות פגע וברח בלתי פוסקות. ‬
‫‫ואז בלילה, כל מי שנמצא מחוץ לחפיר‬ ‫‫נעלם לפתע. ‬
‫‫זו אימה אמיתית. ‬
‫‫מהמוט פאשה, דאג שיורידו אותם תכף ומיד. ‬
‫‫- פאתי טירת פוינאר‬ ‫‫65 ק"מ דרומית-מזרחית לטרגובישטה -‬
‫‫נגיע זמן קצר לאחר הזריחה. ‬
‫‫המרגלים שלנו מוסרים שבטירה‬ ‫‫יש כוח שמירה קטן בלבד. ‬
‫‫אין לפגוע בנסיכה אנסטסיה. ‬
‫‫אני אשבה אותה באופן אישי. ‬
‫‫הנסיך ראדו, ‬ ‫‫מתי היתה הפעם האחרונה שראית את אחיך?‬
‫‫לפני עשר שנים. ‬
‫‫לא ראיתי את אחי שלי מאז שהייתי בן תשע. ‬
‫‫כשלקחו אותי לשרת בצבא הסולטן. ‬
‫‫אבל זו המשפחה שלי עכשיו. ‬
‫‫אנחנו ילדיו של פאטי, ‬
‫‫ונקריב הכול כדי להביא לו כבוד ותהילה. ‬
‫‫נקריב אפילו את אחי שלי. ‬
‫‫- המחנה העות'מאני‬ ‫‫50 ק"מ מטרגובישטה -‬
‫‫בשעה שצבאו של מהמט מתקרב לטרגובישטה…‬
‫‫אם תיגע לי שוב באוכל אכרות לך את היד!‬
‫‫עזוב אותי!‬
‫‫…הרוחות מתלהטות במחנה העות'מאני, ‬
‫‫היכן שמזון ומים הופכים בהדרגה למצרך יקר…‬
‫‫מנוול!‬
‫‫…ושמועות על הצטרפות‬ ‫‫הצבא ההונגרי לוולאד מתפשטות מדי יום. ‬
‫‫הסולטן, ביקשת לראות אותי?‬
‫‫כן. ‬
‫‫הלילה, ראיתי שני חיילים‬
‫‫רבים כמו כלבים על פיסת בשר. ‬
‫‫ראיתי צבא חסר חיים, חסר לב. ‬
‫‫צבא שמוכן לתבוסה. ‬
‫‫הסולטן, אנשינו עייפים ורעבים. ‬
‫‫מהמוט פאשה, לא הייתי עימי בקונסטנטינופול. ‬
‫‫לא, הסולטן. ‬
‫‫כשהתבוססתי בברכיי בבוץ ודם, ‬
‫‫ובגופות אנשיי‬ ‫‫מחוץ לחומות הללו במשך שבועות, ‬
‫‫התמודדתי עם פחד ותשישות‬ ‫‫שכמותם לא ידעתי מעולם. ‬
‫‫הפירטים, ג׳יסטיניאני, ‬
‫‫הוא לא נקט בתאטרליות המחרידה‬ ‫‫שוולאד כה מחבב. ‬
‫‫אבל אני מבטיחך שהוא היווה סיוט בפני עצמו. ‬
‫‫ראיתי את הסיוט הזה משתקף בפניהם של אנשיי. ‬
‫‫בכל פעם, מעטים יותר ויותר מביניהם‬ ‫‫שבו מהקרבות איתו בתעלות. ‬
‫‫ועדיין, אתה ניצחת, הסולטן. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫כי מטרתי היתה צודקת, ‬
‫‫וכי נשבעתי שבועה שאכבוש את קונסטנטינופול. ‬
‫‫ממש כפי שנשבעתי שאעניש את ולאד על בגידתו. ‬
‫‫איבדנו היום שעות יקרות מפז, ‬
‫‫והאיום ההונגרי הוא מוחשי כעת. ‬
‫‫זמננו אוזל. ‬
‫‫מחר, נתחיל בדחיפה האחרונה לעבר טרגובישטה. ‬
‫‫כנס את החיילים בבוקר לפני שנצא לדרך. ‬
‫‫אני רוצה שהם יידעו בדיוק מה מונח על הכף. ‬
‫‫- פוינאר‬ ‫‫טירתו של ולאד דרקולה -‬
‫‫היום, השמש הנוראה הזו תכה בראשינו‬ ‫‫כמו אש הגיהינום, ‬
‫‫ממש כמו ב-12 הימים האחרונים. ‬
‫‫אני יודע שאתם צמאים ורעבים, ‬
‫‫ושאנחנו מכותרים בידי כוחות הרשע. ‬
‫‫אבל אל חשש!‬
‫‫הגמול לאויבינו עומד להיות דגול ואכזר!‬
‫‫לוולאד דרקולה לא נותר לאן לברוח. ‬
‫‫הוא מתחבא כמו עכברוש!‬
‫‫בחומות טרגובישטה, ‬ ‫‫הוא יטעם את פלדת חרבותינו‬
‫‫וישתוחח מפני רעם תותחינו!‬
‫‫ננקום את דמו של חמזה ביי!‬
‫‫ננקום את דם אחינו, אחיותינו וילדינו‬
‫‫שאותם איבדנו במקום שכוח האל הזה!‬
‫‫קדימה!‬
‫‫אנחנו נשמיד את "המשפד"‬ ‫‫ונפרוץ את שערי אירופה!‬
‫‫בודה, וינה, רומא, העולם!‬
‫‫פאטי!‬
‫‫מצאו את הנסיכה אנסטסיה! מצאו אותה!‬
‫‫נסיכה, חזרי לחדרך!‬
‫‫השאירו אותנו לבד. ‬
‫‫ראדו הקטן. ‬
‫‫באתי להגן עלייך. ‬
‫‫אם תבואי איתי, ‬ ‫‫אני מבטיח לך שלא יאונה לך רע. ‬
‫‫אז באת לקחת מוולאד את ממלכתו, ‬ ‫‫ועכשיו גם את אשתו?‬
‫‫לא רציתי דבר מכל זה. ‬
‫‫זה שקר! זה כל מה שאי פעם רצית. ‬
‫‫אתה חלש. פחדן!‬
‫‫פחות מגבר. ‬
‫‫לא מגיע לך לקרוא לוולאד אחיך. ‬
‫‫ניסיתי להציל את ולאד. ‬
‫‫זה לא היה חייב להסתיים כך. ‬
‫‫ולאד מת?‬
‫‫ואת גם תמותי, אם לא תעזבי איתי ברגע זה. ‬
‫‫לא יאונה לך כל רע. ‬
‫‫הבטחתי לו. ‬
‫‫אני גם הבטחתי. ‬
‫‫לא!‬
‫‫הסולטן, כדאי שתראה זאת. ‬
‫‫החותם של ולאד דרקולה. ‬
‫‫הוא התגלה באוהל של ראדו. ‬ ‫‫למרבה הצער, לא מצאנו את המכתב. ‬
‫‫שזה יישאר בינינו. ‬
‫‫הסולטן, חייבים לעשות משהו. ‬
‫‫אני אטפל בו באופן אישי. ‬
‫‫הנסיך ולאד. ‬
‫‫מה יש?‬
‫‫העות'מאנים, הם הגיעו לפוינאר. ‬
‫‫אנסטסיה?‬
‫‫היא…‬
‫‫היא מתה. ‬
‫‫נסיכי…‬
‫‫זה היה…‬
‫‫מהמט!‬
‫‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬