‫‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫‫אז, סוף סוף השלכת אותי הצדה‬ ‫‫למען אדונך העות'מאני. ‬
‫‫אני מניח שזה מיועד עבורי. ‬
‫‫וזה מיועד עבורי. ‬
‫‫מהמט מפסיד בקרב, ‬ ‫‫אבל אתה לא חייב למות עבורו. ‬
‫‫אני לא מתכנן למות. ‬
‫‫אז הצטרף אליי, ונהרוג אותו יחד. ‬
‫‫נשבענו שבועת אמונים למהמט. ‬
‫‫אלה היו מילים ריקות‬ ‫‫שנאמרו עם סכין לצווארנו. ‬
‫‫מה לגבי נאמנותך לי?‬
‫‫מי הגן עליך כשהשאירו אותנו להירקב‬ ‫‫בארמון הסולטן?‬
‫‫בשעה שהקרב מתעצם במחנה העות'מאני, ‬
‫‫הסולטן מהמט השני וחייליו‬ ‫‫מוצאים עצמם מול גלים בלתי פוסקים‬
‫‫של תוקפים ולאכים. ‬
‫‫חרון אפו של ולאד דרקולה. ‬
‫‫פיסת זהב לכל ראש ולאכי שתביאו לי!‬
‫‫מהמט תמיד ניסה להסית אותך נגדי, ‬
‫‫אבל דמו של דרקולה עדיין זורם בעורקיך. ‬
‫‫הגיע הזמן שתחזור הביתה. ‬
‫‫הצטרף אליי, אחי. ‬
‫‫נבנה אימפריה משלנו, ‬
‫‫ואתה תעמוד בראש הצבא שלי. ‬
‫‫לא. ‬
‫‫אין לך דבר להציע מלבד סבל ומלחמות. ‬
‫‫אלפים כבר מתו‬
‫‫בגלל תשוקתך לכוח ונקמה. ‬
‫‫אפילו אשתך שלך. ‬
‫‫מה ידוע לך על מותה של אנסטסיה?‬
‫‫הייתי שם. ‬
‫‫אערוף את ראשך. ‬
‫‫הראש שלך הוא מה שבאתי לקחת. ‬
‫‫אז בוא וקח אותו, אח. ‬
‫‫17 ביוני, 1462. ‬
‫‫הגיהינום יורד לאדמה‬ ‫‫מחוץ לבירה הוולאכית, טרגובישטה. ‬
‫‫בחסות החשכה, מחופשים לחיילים עות'מאנים, ‬
‫‫חייליו של ולאד דרקולה פותחים‬ ‫‫במתקפת הלילה הידועה לשמצה. ‬
‫‫מתקפת פתע נועזת‬ ‫‫על מחנהו של הסולטן מהמט השני. ‬
‫‫אם אני הייתי אחד מחייליו של ולאד, ‬
‫‫הייתי חושב שזו תוכנית מטורפת, אבל תוכנית‬ ‫‫שאם תצליח, נוכל להשיג ניצחון מדהים. ‬
‫‫ואם לא, נמות כלוחמים, ‬
‫‫ונמות כלוחמים במוות מרהיב. ‬
‫‫הוולאכים משחררים מטר של אש ופלדה‬
‫‫בניסיון נואש למנוע מהעות'מאנים‬ ‫‫להפיל את ולאד מכסאו. ‬
‫‫הוולאכים חודרים למחנה‬ ‫‫ורצים קדימה, לפידים בידיהם. ‬
‫‫הם יורים חיצים כאחוזי תזזית‬ ‫‫וגורמים כמה שיותר תוהו ובוהו ובלבול. ‬
‫‫חושך מוחלט. אי אפשר לראות מה קורה. ‬
‫‫לא יודעים מי זה מי. ‬
‫‫אז המתקפה הראשונית של ולאד‬ ‫‫מהווה הצלחה עצומה. ‬
‫‫זה היה אסון פוטנציאלי. ‬
‫‫החזיקו בקו!‬
‫‫הם נסוגים! תמשיכו לדחוף!‬
‫‫החזיקו בקו!‬
‫‫הסולטן!‬
‫‫לא נוכל להישאר בעמדותינו עוד זמן רב. ‬
‫‫הם עומדים לרמוס אותנו. ‬
‫‫אל תאמר נואש, עלי ביי. ‬
‫‫אתה חושב שבכוונתי למות במקום הנידח הזה?‬
‫‫אבא תמיד אמר שהיית חלש. ‬
‫‫אבא טעה לגבי דברים רבים. ‬
‫‫בוא נראה עד כמה חרבך חדה, אח קטן. ‬
‫‫כדאי שתגלה יותר כבוד לשליט החדש של ולאכיה. ‬
‫‫אחד ממלחכי הפנכה של הסולטן‬
‫‫שנשלח לעשות את עבודתו המלוכלכת. ‬
‫‫אתה תמות בחרבו של הנסיך ראדו, או בחרבי. ‬
‫‫כך או כך, נשלח את שרידי גופתך לסולטן. ‬
‫‫אחרי שאהרוג את מהמט, אחזור לטפל בך. ‬
‫‫תפסו אותו!‬
‫‫ולאד דרקולה נמלט אל תוך המהומה‬
‫‫ומצטרף לחייליו‬ ‫‫שממשיכים לזרום לתוך המחנה העות'מאני. ‬
‫‫הסולטן, קו ההגנה שלנו קורס!‬
‫‫עכשיו אתה שלי. ‬
‫‫שלחו את היניצ'רים!‬
‫‫בכל פעם שראית את היניצ'רים בשדה הקרב מולך, ‬
‫‫ידעת שהגיהינום הגיע. ‬
‫‫זאת מלכודת. ‬
‫‫זאת מלכודת! זאת מלכודת!‬
‫‫על פי תיעוד עות'מאני אחד לפחות, ‬
‫‫העות'מאנים חיכו לוולאכים באותו לילה. ‬
‫‫הסולטן היה חייב לדעת זאת, ‬
‫‫אפילו אם הוא לא סיפר לאף אחד אחר במחנה, ‬
‫‫או סיפר רק למפקדים ולמשמר היניצ'רים שלו. ‬
‫‫מהמט היה אסטרטג וטקטיקן צבאי‬ ‫‫מהמעלה הראשונה, ‬
‫‫והוא היה חייל מבריק. ‬
‫‫הוא מעולם לא גילה פחד. ‬
‫‫הבריחו אותם למרכז!‬
‫‫ידוע לנו שהעות'מאנים ספגו אבדות עצומות, ‬
‫‫אבל הם הצליחו להתארגן מחדש בשלב מסוים. ‬
‫‫הבריחו אותם למרכז!‬
‫‫עלינו לזכור שמהמט הוא טיפוס קשוח להדהים. ‬
‫‫שום דבר לא עומד בדרכו. ‬
‫‫הוא קשוח. הוא מתאושש מהר. ‬
‫‫לא לסגת!‬
‫‫שמרו על המבנה!‬
‫‫איפה הוא?‬
‫‫לאן הוא הלך?‬
‫‫תמצאו אותו!‬
‫‫אלפים נהרגים בשעות הראשונות של הקרב. ‬
‫‫תותחים ידניים. עכשיו!‬
‫‫גורל הקרב נמצא על כף המאזניים, ‬
‫‫ומהמט שוב עושה שימוש בכוח האש העדיף שלו. ‬
‫‫אש!‬
‫‫הכו בהם שוב!‬
‫‫אש!‬
‫‫היניצ'רים, עם המשמעת המדהימה שלהם, ‬
‫‫מקיפים את הסולטן, ‬ ‫‫ויוצרים חומת אש מבעיתה. ‬
‫‫גאזים, תיקפו את הכופרים!‬
‫‫הם לא יכולים לנו!‬
‫‫הסולטן. ‬
‫‫ראדו, אתה חי. ‬
‫‫כן, בקושי. ‬
‫‫הסולטן, כדאי שנסתלק מכאן למקום בטוח יותר. ‬
‫‫ואיפה המקום הזה נמצא?‬
‫‫הסולטן, אחי נמלט. ‬
‫‫הוא מחפש אחריך. ‬
‫‫כך צריך להיות. ‬
‫‫אמצא אותו קודם ואהרוג אותו. ‬
‫‫עמוד מולי, מהמט!‬
‫‫הגיע הזמן לשים לזה סוף. ‬
‫‫הסולטן, לא!‬
‫‫באת הנה כדי להרוג אותי?‬
‫‫אז הנה אני!‬
‫‫התהילה והמוניטין שחיפשת כל חייך. ‬
‫‫לא תהילה אני מחפש, מהמט. ‬
‫‫אלא נקמה. ‬
‫‫ראדו ומהמוט פאשה‬ ‫‫לא נמצאים כאן כדי להציל אותך. ‬
‫‫אבל הם יעזרו לי לקבור אותך. ‬
‫‫בדיוק כמו שנלחמנו כשהיינו ילדים. ‬
‫‫הרחקתי את הזאבים ממפתן ביתך במשך שנים!‬
‫‫הגנתי עליך כאילו היית אחי!‬
‫‫שקרים!‬
‫‫לקחת ממני את אחי והרסת את משפחתי!‬
‫‫אתה עיוור ושוטה, ‬
‫‫אבל אקיים את הבטחתי ואעניק לך מוות מכובד. ‬
‫‫כמו שהענקת לאשתי?‬
‫‫מנחם אותי מעט לדעת שאשתך מתה אף היא. ‬
‫‫לא. ‬
‫‫כן, ובקרוב תצטרף אליה. ‬
‫‫לא!‬
‫‫ולאכיה תהיה לקברך. ‬
‫‫לא!‬
‫‫זה טירוף. למה אתה עושה את זה?‬
‫‫אבא, איך אתה יכול לעשות את זה?‬
‫‫גלה כלפיי מעט סבלנות ונאמנות. ‬
‫‫ולאכיה תהיה לקברך. ‬
‫‫הסולטן, אתה בסדר?‬ ‫‫-אתה שומע אותי?‬
‫‫אני אהרוג אותך!‬ ‫‫-לא, הסולטן. ‬
‫‫הסולטן, זה אני. ‬
‫‫איפה ולאד?‬
‫‫הוא נעלם. ‬
‫‫אין לו לאן לברוח. ‬
‫‫אני אמצא אותו ואהרוג אותו. ‬
‫‫הישארותו של ולאד בחיים היוותה איום. ‬
‫‫הוא הצליח להימלט בחיים כל כך הרבה פעמים, ‬
‫‫שהיה הכרח להרוג אותו. ‬
‫‫מתקפת הלילה, שהחלה שלוש שעות‬ ‫‫לאחר השקיעה ב-17 ביוני, ‬
‫‫משתוללת עד 4 בבוקר המחרת. ‬
‫‫לפי מספר תיעודים מהקרב, ‬
‫‫בחמש השעות האיומות הללו, ‬
‫‫נהרגו כ-20,000 איש. ‬
‫‫מתקפת הפתע של ולאד דרקולה‬ ‫‫הביאה את צבאו של מהמט אל הסף, ‬
‫‫אבל הוא לא הצליח להרוג את הסולטן. ‬
‫‫מהלומה קשה לניסיונו של "המשפד"‬ ‫‫להיאחז בכסאו. ‬
‫‫המשמעת של היניצ'רים, ‬ ‫‫אחרי כל הזוועות שהם חוו, ‬
‫‫עדיין הספיקה כדי להסיג את הוולאכים מהמחנה‬
‫‫ולגרום לאשפת החיצים‬ ‫‫של ולאד דרקולה לאזול מחיציה. ‬
‫‫בבקשה, לא! נאמנותי היחידה היא לסולטן!‬ ‫‫אני נשבע! בבקשה!‬
‫‫המרגל של ולאד?‬
‫‫אחד מהם. ‬
‫‫ניתן לו הזדמנות לחשוף את האחרים‬
‫‫לפני שנסיר ממנו את ראשו הבוגדני. ‬
‫‫מזימתו של אחי כמעט הצליחה. ‬
‫‫איך ידעת היכן הוא יתקוף?‬
‫‫קרב איסוס. ‬
‫‫ב-333 לפני הספירה, ‬
‫‫אלכסנדר היה בנחיתות מספרית עצומה‬ ‫‫אל מול המלך הפרסי דריווש. ‬
‫‫הוא הימר והחליט לתקוף ישירות‬ ‫‫את המלך ואת משמרו האישי, ‬
‫‫בהאמינו שאם יהרוג אותו, ‬ ‫‫הצבא הפרסי הגדול יותר יתפרק. ‬
‫‫והאם אלכסנדר ניצח?‬
‫‫הוא הניס את הפרסים. ‬
‫‫אבל ולאד דרקולה הוא לא אלכסנדר, ‬
‫‫ואני לא דריווש. ‬
‫‫במרחק 725 ק"מ דרומית-מזרחית לטרגובישטה, ‬ ‫‫בארמון הקיסרי…‬
‫‫- הארמון הקיסרי העות'מאני‬ ‫‫איסטנבול -‬
‫‫אתה יודע מדוע אתה כאן?‬
‫‫לא, הנסיכה מארה. ‬
‫‫רצינו לברכך על שירותך הנאמן. ‬
‫‫למרבה הצער, ‬ ‫‫הנאמנות שלך היתה לאדם הלא נכון. ‬
‫‫המזימה הוולאכית להתנקש‬ ‫‫בחיי משפחת הסולטן, סוכלה. ‬
‫‫אבל נותרו קצוות פתוחים שיש לסגור. ‬
‫‫סולטנה גולבהר, תיתני לידידנו כאן מים?‬
‫‫הוא נראה מתוח. ‬
‫‫תודה לך, סולטנה. ‬
‫‫ידידתך אלנה כבר לא עימנו, ‬
‫‫אבל היא הותירה לך את זה. ‬
‫‫אומרים לי שזה מהיר, ‬
‫‫ושאתה לא תסבול…‬
‫‫הרבה. ‬
‫‫במרחק 13 ק"מ מטרגובישטה, ‬
‫‫ולאד דרקולה הובס, ‬
‫‫אבל עיר הבירה‬ ‫‫עדיין לא תחת שליטה עות'מאנית. ‬
‫‫אתמול בלילה, ‬
‫‫ולאד דרקולה הטיל‬ ‫‫את כל עוצמת צבאו עלינו, ונכשל. ‬
‫‫מחיר הכישלון שלהם היה מוות. ‬
‫‫אתה, חייל, כמה ראשים ולאכים אספת עבורי?‬
‫‫תשעה, הסולטן. ‬
‫‫אז היום תקבל תשע פיסות זהב. ‬
‫‫רבים מאחינו מתו מות קדושים בידי הכופרים. ‬
‫‫היום, נקבור אותם, ‬
‫‫אבל לא נשכח את הקורבן שהקריבו. ‬
‫‫באשר לאויבינו, ‬
‫‫אני מביט סביב, והוולאכים היחידים שאני רואה‬ ‫‫מתים או אזוקים בשלשלאות!‬
‫‫לא ביקשנו את המלחמה הזו, ‬ ‫‫אבל אנחנו נסיים אותה!‬
‫‫היום, נתאבל. ‬
‫‫מחר, נכבוש את טרגובישטה!‬
‫‫חשבנו שמתת. ‬
‫‫אני בחיים, ‬
‫‫אבל כך גם הסולטן. ‬
‫‫כל האזור שורץ ביניצ'רים. ‬
‫‫אני יודע. ‬ ‫‫זה עניין של זמן עד שהם יגיעו אלינו. ‬
‫‫מהמט מתכוון להעלות את אחי לשלטון. ‬
‫‫אסוף כמה שיותר מהאנשים. ‬
‫‫נילחם בהם. ‬
‫‫נילחם בהם ביערות ובהרים. ‬
‫‫כן, נסיכי. כן, ובטרגובישטה. ‬
‫‫למהמט אין מושג מה מחכה לו. ‬
‫‫מותשים אך נחושים, ‬
‫‫מהמט והצבא העות'מאני מגיעים לטרגובישטה. ‬
‫‫- טרגובישטה‬ ‫‫בירת ולאכיה -‬
‫‫שיבה מרירה-מתוקה עבור הנסיך ראדו. ‬
‫‫מאז שאבי משל לראשונה באדמות אלו, ‬
‫‫כס השלטון החליף ידיים תשע פעמים. ‬
‫‫הוא ואחי הגדול, מירצ'ה, נהרגו בגללו, ‬
‫‫ממש כפי שיקרה לוולאד. ‬
‫‫מתי זה יסתיים?‬
‫‫לעולם לא. ‬
‫‫כל עוד תשב על הכס הזה, ‬
‫‫לא תוכל לבטוח באיש. ‬
‫‫ולעולם אל תגלה חולשה. ‬
‫‫ומה אם אעשה דבר מה שיכעיס אותך, מהמט?‬
‫‫למד מהטעויות של אחיך, וסלול את דרכך שלך. ‬
‫‫אין לנו זמן רב להטביע את חותמנו בעולם הזה. ‬
‫‫אבל תחילה, עלינו לכבוש את טרגובישטה. ‬
‫‫טרגובישטה היא מבצר טבעי‬
‫‫כי היא ניצבת על פני צוק גבוה מאוד. ‬
‫‫זו גם עיר בנויה היטב. ‬
‫‫היא לא נבנתה בגובה, בעומק ובעובי‬ ‫‫של עיר ימי-ביינמית קלאסית‬
‫‫שמצפה למתקפת אבק שריפה. ‬
‫‫אבל זו עיר שברגע שאתה מסתכל עליה, ‬
‫‫וחושב כמו חייל רגיל, ‬
‫‫אתה חושב, "זה יהיה אגוז קשה מאוד לפיצוח". ‬
‫‫הסולטן?‬
‫‫מה העניין, מהמוט פאשה?‬
‫‫משהו לא בסדר. ‬
‫‫מהמט רוצה לצוד את ולאד‬ ‫‫ולוודא שהוא לא יהווה איום יותר, ‬
‫‫אבל ולאד נסוג לעבר הרי הקרפטים, ‬
‫‫משם הוא יוכל לנסות ולשלוח שליחים‬ ‫‫כדי לנסות ולהשיג עזרה מההונגרים, ‬
‫‫אבל בעשותו כך, ‬ ‫‫הוא גם נטש את עיר הבירה שלו. ‬
‫‫הוא מוצא את טרגובישטה, בירת ולאכיה, נטושה, ‬
‫‫ריקה מתושבים, ביום קיץ מאובק, ‬
‫‫עם כל שעריה פתוחים. ‬
‫‫אני לא אוהב את זה. ‬
‫‫הסולטן!‬
‫‫ואז, ‬
‫‫הסולטן נתקל בעוד הפתעה אחת. ‬
‫‫המחזה שנגלה לעיניו של מהמט‬
‫‫בדרך שמובילה החוצה מהבירה הוולאכית, ‬
‫‫הוא מחזה שכנראה ירדוף אותו כל ימי חייו. ‬
‫‫זה נקרא "יער הגוויות". ‬
‫‫חלק מהתיעודים מדברים על כך‬ ‫‫שהמחזה השתרע על פני שמונה קילומטרים‬
‫‫של גופות משופדות‬ ‫‫של חיילים עות'מאנים ושל מוסלמים. ‬
‫‫24,000 איש בגילאים שונים, ‬ ‫‫גברים ונשים כאחד, ‬
‫‫כולם משופדים ומוצגים לראווה בצורה מזוויעה. ‬
‫‫מדובר כאן אולי באחת‬ ‫‫הדוגמאות היפות ביותר ללוחמה פסיכולוגית. ‬
‫‫בתיעודים נאמר שאפילו הסולטן ירד מסוסו, ‬
‫‫והוא פרש את השטיח שלו על הקרקע, ‬ ‫‫והחל להתפלל. ‬
‫‫ושאר החיילים עשו כמותו‬ ‫‫כי מעולם בהיסטוריה של האימפריה העות'מאנית, ‬
‫‫אף שליט עות'מאני ואף צבא עות'מאני‬ ‫‫לא נתקלו במחזה כזה. ‬
‫‫אבל המהלומה הקשה ביותר שוולאד‬ ‫‫הנחית במלחמה על ולאכיה‬
‫‫עדיין מחכה. ‬
‫‫חמזה ביי. ‬
‫‫דאג שיורידו את כולם מיד‬ ‫‫ויעניקו להם קבורה הולמת, ‬
‫‫הרחק מבית המוות הזה. ‬
‫‫כן, הסולטן. ‬
‫‫נאמר שחמזה ביי "זכה" בשיפוד גבוה במיוחד‬
‫‫בתוקף מעמדו הרם, ‬
‫‫אבל שהוא גם הולבש בציוד הנאה ביותר‬
‫‫כדי לוודא שישמש מחזה מרשים עבור הסולטן. ‬
‫‫פרטים כגון אלו‬
‫‫מראים שוולאד ממש חשב על הקהל שלו לכל זה, ‬
‫‫והיתה לכך ההשפעה הרצויה. ‬
‫‫זה כמו, "אתה יכול לכבוש את העיר, ‬ ‫‫אתה יכול לכבוש את הארץ, ‬
‫‫"אבל אתה תהיה אדון המתים. ‬
‫‫"זה מה שאתה. אתה אדון המתים. "‬
‫‫- יולי 1462‬ ‫‫שבועיים לאחר מכן -‬
‫‫ולאד דרקולה עדיין במנוסה, ‬
‫‫נרדף בידי הכוחות העות'מאניים. ‬
‫‫אבל לפני שהסולטן מהמט השני‬ ‫‫עוזב את ולאכיה ביולי, ‬
‫‫הוא מנחית את מכת המוות‬ ‫‫על שלטון הדמים האלים בן שש השנים של ולאד. ‬
‫‫לא בעזרת חרב, אלא בעזרת הכתרה. ‬
‫‫הנסיך ראדו, ווייבויד ולאכיה. ‬
‫‫ולאד ואני נהגנו לרדוף‬ ‫‫האחד אחרי השני בחדר הזה‬
‫‫בזמן שאבינו היה במלחמה. ‬
‫‫יום אחד, ילדיך יעשו אותו הדבר. ‬
‫‫אתה עוזב?‬
‫‫אבל ולאד עדיין שם בחוץ. ‬
‫‫אין דבר שארצה יותר מאשר‬ ‫‫להעמיד אותו על שיפוד מחוץ לחומות העיר, ‬
‫‫שיסבול ויירקב כמו שעשה לחמזה ביי ולאחרים. ‬
‫‫אבל הים האגאי רוחש‬ ‫‫עם הקנוניות של הוונציאנים, ‬
‫‫ודוחק בי לראות שוב את גולבהר ואת בני. ‬
‫‫כן, כמובן. ‬
‫‫אני משאיר כאן איתך את עלי ביי‬ ‫‫ו-2,000 מחייליי הטובים ביותר. ‬
‫‫ואת זה. ‬
‫‫תודה לך, מהמט. ‬
‫‫היה השליט שוולאד היה צריך להיות. ‬
‫‫מי ייתן ושלטונך יאריך ימים, ראדו דרקולה. ‬
‫‫ראדו זוכה בכתר שלעולם לא חשב שיזכה בו, ‬
‫‫ומהמט זוכה בשליט ידידותי‬ ‫‫באזור הגבול החשוב הזה. ‬
‫‫אנו טוענים פעמים רבות שוולאד‬ ‫‫בילה זמן כה רב בחצר העות'מאנית…‬
‫‫- ג'יימס ווטרסון‬ ‫‫מחבר "מלחמות דרקולה" -‬
‫‫ולכן הבין את אויבו, ‬ ‫‫אבל למהמט מגיעה אותה מחמאה. ‬
‫‫הוא גם הבין את אויבו, ‬
‫‫והוא בהחלט הבין בפוליטיקה הוולאכית, ‬
‫‫והוא ידע שבכך שיעלה את ראדו על כס השלטון, ‬
‫‫ולאד דרקולה יאבד‬ ‫‫את עמדת ההשפעה שלו במהירות רבה. ‬
‫‫ובמהלך פשוט אחד, ‬ ‫‫מהמט גובר עליו, מערים עליו, ‬
‫‫והסיפור נגמר עבור ולאד דרקולה. ‬ ‫‫הוא נאלץ לברוח. ‬
‫‫לאחר שהיה קרוב מרחק סנטימטרים‬ ‫‫מלהרוג את השליט החזק בעולם, ‬
‫‫ולאד דרקולה מוצא עצמו כאדם נטול מדינה, ‬
‫‫עם צבא דליל, ‬ ‫‫ובעלי ברית פוליטיים מעטים בלבד. ‬
‫‫ההיסטוריה תזכור אותו בזכות הברבריות שלו‬
‫‫וההתקוממות ההירואית‬ ‫‫אך חסרת הסיכוי שלו כנגד מהמט הכובש. ‬
‫‫אנחנו במרחק שני ימי רכיבה מהגבול ההונגרי. ‬
‫‫לא אבקש ממך להתלוות אליי. הבחירה בידיך. ‬
‫‫המאבק שלך הוא המאבק שלי. ‬
‫‫זכור את דבריי. אנו נחזור וננקום. ‬
‫‫נתראה בקרוב, האח מהמט. ‬
‫‫אם ולאד היה מצליח להרוג את הסולטן, ‬
‫‫המערכה היתה מסתיימת באותו הרגע. ‬
‫‫זה לא רק היה בגדר מהלומה צבאית, ‬
‫‫זו היתה מהלומה תעמולתית‬
‫‫אם היה מצליח להרוג את מהמט, ‬ ‫‫האיש שכבש את קונסטנטינופול. ‬
‫‫העולם הנוצרי כולו היה רואה בו גיבור. ‬
‫‫אבל הוא נכשל, אז הוא נודע כדרקולה, ‬ ‫‫הערפד צמא הדם. ‬
‫‫הגאונות האסטרטגית של מהמט בשדה הקרב‬
‫‫והתמרונים הפוליטיים הערמומיים שלו‬
‫‫מנחיתים מכה ניצחת על ולאד דרקולה, ‬ ‫‫שממנה הוא אף פעם לא יתאושש לחלוטין. ‬
‫‫ולאכיה תיוותר מדינת חסות‬ ‫‫של העות'מאנים ב-400 השנים הבאות. ‬
‫‫- איסטנבול‬ ‫‫אוקטובר, 1462 -‬
‫‫חודשים לאחר ניצחונו בטרגובישטה, ‬
‫‫הסולטן עדיין ממורמר על כך‬ ‫‫שוולאד דרקולה נותר בחיים. ‬
‫‫מה קרה, מהמט?‬
‫‫אתה מוכרח להרפות מהאובססיה הזו. ‬
‫‫אתה ניצחת. ראדו יושב על כס השלטון. ‬
‫‫אשתך ובנך בטוחים. ‬ ‫‫-ואילו ולאד דרקולה עדיין חי. ‬
‫‫הוא כעת בסך הכול נסיך מושפל‬ ‫‫ללא כס וללא כוח. ‬
‫‫לא אוכל לנוח עד שהוא ישלם‬ ‫‫על מה שעשה לחמזה ביי ולאחרים. ‬
‫‫נשבעתי שבועה. ‬
‫‫ניצחת ניצחונות גדולים באנטוליה, ‬ ‫‫בים התיכון, באירופה. ‬
‫‫העיר הזו היא השתקפות של חזונך. ‬
‫‫רומא נמצאת בהישג ידך. ‬
‫‫אבל אתה מוכרח להשאיר את ולאד מאחוריך. ‬
‫‫גורלך נמצא במקום אחר. ‬
‫‫גורל…‬
‫‫נוכל למצוא את הגורל שלנו כאן, באיליאדה. ‬
‫‫"אל נא תרשה לי למות נטול תהילה‬
‫‫"או ללא מאבק, ‬
‫‫"תן לי לעשות מעשה דגול…"‬
‫‫"…עליו יסופר בקרב בני האדם. "‬
‫‫- 1477‬ ‫‫15 שנים לאחר מכן -‬
‫‫מהמט פוגש לבסוף את ולאד דרקולה‬
‫‫פנים אל פנים פעם אחת אחרונה ב-1477, ‬
‫‫בחומות קונסטנטינופול העתיקות. ‬
‫‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬