De Beauvoirs verk är genomsyrat av patriarkala värderingar.
Frågan som ställs är hur vi kan frigöra oss i männens värld,
inte vad kvinnor egentligen behöver,
vilket är ett utträde ur det sättet att leva.
Vad föreslår du? Att kvinnor ska leva i nåt slags kvinnokollektiv?
Nej, raring. Männen.
-Har du allt du behöver? -Mamma.
Kom och smaka på laxpastejen.
Du ska inte vara uppe. Ge mig det där.
-Det är fest, Sköldis. -Kalla mig inte det. Jag hatar det.
-Men se på din lilla sköldisnäsa. -Ge mig det nu.
Titta vad du har gjort.
Jag råkar i klistret. Jag skulle passa dig.
Gå och hämta salt.
Jag har läst om chefer som råkar illa ut
på grund av metaforiska och psykologiska instinkter.
Vad sägs om en lek?
Hittade du saltet?
Jag skulle bara hämta glas.
Var inte svartsjuk.
God morgon, Sköldis. Är inte Otis hemma än?
Nej, han har varit hos Maeve hela helgen.
Han har ett övningsprov idag. Han stänger mig ute.
Det kanske känns pinsamt att ta hit Maeve.
Men varför det?
Du är ju så intensiv.
Testa vara som en sån där avslappnad, cool, vän-mamma.
Jag är avslappnad.
Och jag har bestämt mig för att ge dig pengarna.
Herregud. Tack.
-Vad är det här? -Ett systeravtal.
Så att vi båda förstår villkoren.
Det är väldigt långt.
Ja.
Fundera på det. Det är ingen brådska.
När du har skrivit på för jag över pengarna.
Du är inte avslappnad.
-Jag kanske skriver in mig på skolan idag. -Jaså?
Ja.
Det är mamma.
Har du tid att prata?
-Inte om det gäller O. -Nej, då.
Programmet har lagts på is tills allt det där med
hennes radering är utrett.
-Cancellering, mamma. -Det var inte därför jag ringde.
Jag undrar bara om Maeve och du vill komma och äta middag ikväll.
Det blir väldigt avspänt i så fall.
Avslappnat, du vet.
Inte alls intensivt.
Okej, jag ska fråga. Mamma undrar om du vill äta middag.
Det är nog ingen bra idé.
Jag tänkte att Maeve och jag fick en dålig start, och…
Jag vill lära känna henne.
Hon vill lära känna dig.
-Okej, då. -Säkert?
Det låter trevligt.
-Så bra. -Vi kommer över sen.
Okej, hej då.
Förlåt. Hon satte mig på pottkanten.
Jag öppnar.
-Kom in. -Du är inte Jean. En främling.
Hej, Jean. Latte med skummad mjölk. Blev det rätt?
-Tack. -Fint hus!
Förutom trädkojan på framsidan.
-Den är läskig. -Mitt ex byggde den.
Jag ska ta ner den. Jag har bara inte hunnit.
Ursäkta. Har jag glömt nåt?
Jag vill bara prata.
Jag ska gå.
Vi går in här.
Min dysfori är värre än nånsin.
Jag försöker ta hand om mig och härda ut, men väntar bara på nästa smäll.
Jag blir inte kvitt känslan.
Den är där när jag vaknar och när jag somnar.
Jag önskar att jag var liten igen.
Då kände jag mig som mig själv.
Vad fan?
Varsågod. Mammas bästa.
Hur känns det inför provet?
Min spermadonator är tydligen inte registrerad.
Vi kom ju överens om att vänta till efter proven.
Jag vet att ni döljer nåt.
Vi vill bara att det ska gå bra för dig. Det är sista året. Du måste fokusera.
-Berätta vad det är som pågår. -Inget! Det är ett missförstånd.
Sluta stirra på mig.
Dumma, dumma Jesus.
Eric! Det rostade brödet bränns vid!
Borde jag ha köpt en babyccino till Joy?
Jag ville uppdatera dig om läget. Det ballade ur lite på stationen sist.
Och Terry är inte alls nöjd,
men jag tror fortfarande att vi kan få programmet att funka.
Vi måste bara göra upp en plan och ta nya tag.
Celia, grejen är att…
Jag är nog inte rätt person för programmet.
Jag försökte pussla ihop allt,
men det var svårare än jag trodde.
Men det gick mycket bättre sist. Du kom in i det.
Jag måste fokusera på att vara mamma.
Hej, allihop. Insamlingen närmar sig.
Vi saknar nån som kan sköta biljetter och catering,
så hör av er om…
…ni vill hjälpa till.
Vad modigt av dig att outa O.
Ja. Jag råkade pissa i min garderob på fyllan en gång,
så var inte generad.
Inskrivningen är där borta.
-Okej. -Lycka till.
-Ses sen. -Ja.
Ruby. Hej.
Förlåt för det där jag sa om oss och Maeve.
Det var dumt av mig. Jag fick panik, och det får mig att säga dumma saker.
Men jag tror fortfarande att vi kan vinna om vi släpper det.
Jag jobbar för nån annan nu, Otis.
-Ta ett märke. -Stick in det i ögat.
Var lite resonlig.
-Vem tutade i dig det här? -Ingen.
Du?
-Det är emot reglerna att hoppa på nu. -Det finns inga regler, Otis.
Och Connor är inte sämre än ni två.
-Jag har haft min kanal i åratal! -Jag är uppvuxen med terapi!
Min pappa är också terapeut. Och jag har en egen gamingkanal.
-Ruby hjälper mig att omprofilera. -Precis.
Vi var och shoppade.
Ingen kommer att rösta på dig.
Ursäkta, men det är mer troligt att vi röstar på honom än på er två.
Ni är problematiska.
-Ursäkta? -Det är inte sant!
-Och vi har gratis mössor åt alla! -Rösta på Connor!
-Herregud! -Rösta på Connor!
-Det räcker. -Ja!
Jag har listat ut det.
Meningen med allt?
Nej, vad jag vill fota. Vill du se mina första bilder?
-Vi skulle ju inte prata. -Nej, vi får vara vänner.
Ja.
Kom!
Tyst, lilla planta, inte ett ord
Du ska få komma ner i god jord
KANSLI
INSKRIVNINGSFORMULÄR
OKÄNT NUMMER
-Hallå. -Maeve? Det är Mo.
-Den skumma typen. -Ja, hej.
Sean bad mig hälsa att du måste hämta er mamma.
Var är han, då?
Han drog. Tog alla sina grejer. Okej. Hej då.
-Åh. Hej, Maeve. -Hej.
Jag beklagar sorgen.
Får man som kukbitare en respit när ens mamma har dött?
Vad fint.
Okej.
Jag hade de här jeansen den där dagen
då jag blev angripen på bussen.
Jag tänkte kasta bort dem, men nåt hindrar mig.
Jag känner mig mer som jag för varje dag.
Det är bra, men ibland känns det som om…
Även när jag gör nåt jag älskar,
som att äta glass…
…så är det som om jag har dem på mig.
Det försvinner aldrig.
Så det här är min idé.
De är lysande.
Du har varit till stor hjälp. Du blir en bra lärare.
Tack, men det här är ditt verk.
Kan ni som ska göra övningsprov i historia eller geografi
komma till första våningen?
MAEVE - MÅSTE DRA. SES HOS DIG KL. 17.00.
OKEJ. MITT PROV BÖRJAR NU.
-Rösta på Connor. -Rösta på Connor.
Förklara. Jag fattar inte.
Du är så fånig.
Hitåt.
Dörrarna stängs.
Hissen går uppåt.
Hallå?
Sarajevo, Belgrad, Sofia.
-Huvudstaden i Montenegro? -Podgorica.
-Är du säker? -Ja.
Den hette Titograd åren 1946-1992, men det är det finstilta.
-Du fixar det. -Tack.
Viv.
Hej.
Varför pratade du med honom?
Vem då? Jaha, han hade bara en fråga om provet.
-Det såg ut som om du stötte på honom. -Det gjorde jag inte.
-Ljug inte. -Geografiprov hitåt.
De går in nu, så…
Vänd inte ryggen till mig.
Du gör mig illa, Beau.
Aj! Sluta.
Vad gör du?
Oroa dig inte. Du klarar det.
Hallå?
Telefonen är död.
-Är du säker? -Nej.
Jag ville bara stanna här med dig ett tag.
Hallå?
Herregud.
Vi är fast här. Luften kommer att ta slut.
Luften och syret tar slut, och då dör vi.
-Vad gör du? -Låtsas att du inte är här.
AC/DC. Adam and the Ants.
Bowie, David. Carpenters.
-Den funkade i morse. -Men nu har den fastnat igen!
Du blir sen. Om du tar trapporna…
Nej. Jag väntar med dig.
Ursäkta. Hej, Siobhan.
Jag har övningsprov där uppe om exakt tio minuter
och skithissen har pajat igen.
Okej.
-Jag hämtar rektor Lakhani. -Ja.
Jag har fått nog av det här.
Du har rackartyg i ögonen.
Provreglerna träder i kraft nu. Om ni har otillåtna saker…
Jag har inte repeterat.
…eller elektroniska enheter, ska de lämnas in nu.
Annars kan provresultatet bli ogiltigt.
Ni har frågorna framför er.
Vänd inte på pappret förrän jag säger till.
Ni har 60 minuter på er.
Tiden börjar nu.
Okej, ta det lugnt nu.
Gå mot utgången och lämna kvar era provpapper.
-Jag hatar bränder! -Gå på rad. Spring inte.
Håll er lugna.
Bilda två led bakom mig.
Vi ska gå nedför trappan och ut till samlingsplatsen.
-Det är ingen fara. -Blir det tufft?
Okej. Ingen fara.
-Vi får ta en annan väg. -Hur ska vi ta oss ut?
-Vi kommer att dö. -Ingen kommer att dö.
Irriterande, va?
Att inte kunna ta sig dit man ska.
Vad händer? Det är väldigt störigt.
-Ros, fixar du larmet? -Absolut.
Jag har bett om att få hissen utbytt flera gånger, men inget har hänt.
Så ja, jag tänker vara lite störig.
För jag har ta mig fan fått nog.
Jag har annat att tänka på.
Kommer jag få ett bra provresultat?
Vad ska jag äta ikväll? Vanliga vardagsgrejer.
Istället sitter jag här och slösar bort min tid
på att förklara varför tillgänglighet är viktigt. Det borde vara självklart.
Fixade du inte den?
Jo, men den är körd.
Jag klandrar ingen specifik.
Det är allas fel.
-Vad händer? -Det är allas ansvar.
Hissen är ur funktion igen.
Om skolan har råd med ljudbad, gemensamma bikupor…
Rädda bina!
…så har den råd med en fungerande hiss.
Jag vet att det inte är lika glammigt,
men det är viktigt
att ni lyssnar när folk talar om vad de behöver.
Hör på. Det här är bara ett missförstånd.
-Han säger att det är ett missförstånd. -Vi löser det.
-Ni kan komma till oss… -Det är inget missförstånd.
Det är en eftertanke.
Ingen av er tänkte på att ni glömde mig fast skolan kunde ha brunnit ner.
Jag använde teckenspråk när jag var liten,
men nu är tillgängligheten i skolan sämre.
Och jag har inte vågat ställa krav.
Jag låtsas att jag klarar mig lika bra som alla andra.
Det är så slitsamt.
Att läsa på läppar, låta andra tala åt mig,
inte ha nån som antecknar.
Det kör slut på en.
Jag önskar att folk förstod
att det är samhälleliga hinder som står i vägen för oss,
inte våra funktionshinder.
-Vem är det? -Ingen aning.
-Han går nog inte här. -Jag är bara engagerad.
Jag ska ringa en tekniker, så löser vi det här.
Under tiden kan ni väl vara snälla och återgå till era prov.
Nej. Det räcker inte.
Om Isaac inte kan skriva provet, gör inte jag det heller.
Just det. Och vet du vad? Vi stannar här tills frågan är löst.
Herregud. Deltar vi i en protestaktion?
Som de berömda 60-talisterna med rumpan i vädret?
Hur fick de in er mamma i den där?
Det är hennes aska.
Sean och jag skulle sprida den.
Sa han nåt innan han stack?
Bara att han ville försöka bli ren.
Och att han inte skulle klara det här.
Okej.
-Varför är det inplastat? -Jag är allergisk.
Vill du spela Temple of Zoltan?
Ja.
Okej…
Du är den rosa snigeln. Sluggy.
-Varför ska jag vara snigeln? -För att den är rosa.
Jaha, ja…
Hej. Jag är här med höleveransen. Traktorn står i vägen.
Kan du flytta på den?
Okej. Jag kommer strax.
Traktorn…
Okej.
Den ska vara där.
Okej.
Vad sysslar du med?
-Vad händer? -Är du helt inkompetent?
Adam, vad fan? Kom ner därifrån! Sätt fart!
Vad fan?
Förlåt.
Jag lämnade dig ensam i 15 minuter!
Du måste hålla det du lovar och stå fast vid dina kärnvärderingar.
Herregud. Skämtar du?
DAN - DU, FÖRLÅT FÖR BION. KAN VI SES?
MIN SSSKATT
-Vad gör du? -River trädkojan.
Ja, det ser jag, men varför just nu?
För att den är ful och störig. Jag vill slippa se den.
Moster Jo-Jo ska hjälpa till.
-Vad gör du? -Jag hjälper dig.
-Har du nånsin hamrat förut? -Jag kan hamra.
Vänd på den.
-Den har en klo. -Jag vet vad jag…
-Vad har du gjort? -Du är en kontrollfreak!
Nej, det är jag inte! Släpp mig!
Du ska styra allt i minsta detalj!
Vem skriver ett jävla systeravtal för hand?
Du är vansinnigt petig!
Varför får jag inte använda mitt eget omdöme?
-För att du är ökänd för ditt omdöme! -Vad ska det betyda?
Okej. Vad kostade den elektriska ansiktsmasken?
Den kostade 250 pund, vilket var billigt.
Den skulle ha kostat 350, men jag köpte den på rea.
Men du är skuldsatt, Joanna!
Jag tror att du skulle ha nytta av att gå i terapi.
-Herregud! Menar du allvar? -Ja.
Så hemsk var inte vår barndom!
Terapi har hjälpt mig enormt mycket.
Det skulle kunna hjälpa dig att strukturera upp ditt liv.
Visst, för du har verkligen koll på läget.
Du står här ute och river en jävla trädkoja
när du borde prata om den som byggde den och trodde sig vara far till ditt barn!
Hur kan du hävda att du inte är störd?
Jag menar bara att du inte har bearbetat åren med övergrepp.
Det är därför allt det här är självsabotage.
Det skulle förändra hela ditt liv!
Helvete!
-Du. Är allt bra? -Jadå.
Herregud!
Vad härligt att se ungdomar vara så passionerade!
-Förlåt. Vi visste inte att du kände så. -Det måste vara så frustrerande.
Vi ska anstränga oss för att stötta dig.
Tack.
-Hej. -Hej.
Är ni hungriga? Jag tänkte kolla om vi kan få mat.
Jag är vrålhungrig. Jag följer med dig.
Kan du sluta med det där?
Jag måste ut härifrån.
-Har du bråttom nånstans? -Ja, faktiskt.
Min flickvän ska träffa min mamma. Inte för att det angår dig.
Lugn, den är inte förgiftad.
Tack.
-Borde vi inte ha bett om pålägg också? -Nej, alla gillar bröd.
Förresten, är allt bra med dig?
Det går upp och ner. Testosteronet hjälper.
-Och det är bättre med mamma nu. -Bra.
Jag får skymtar av hur bra allt kan bli, men allt är ju utom min kontroll.
Och sen… Jag vet inte.
Jag får inte hjälpen jag behöver för att leva mitt liv.
Det är smärtsamt.
Det är skitdåligt.
Ja, det är skitdåligt.
Jag kanske kan gå till en privatklinik.
Men alla säger så olika saker.
Vad betalade du?
-Runt 10 000 pund. Familjen betalade. -Jävlar!
Det har vi aldrig råd med.
-Jag är vrålhungrig. Vad har ni? -Bröd.
Finns det pålägg eller…
Bara bröd?
Tack.
-Bara bröd? -Ja.
Varsågod.
-Hej. -Hej.
Vill ni ha bröd?
Är du okej?
-Du… -Jag ser saker, Abbi.
Jag får tecken från Gud.
Gud säger åt mig att inte vända ryggen till mitt folk.
Att jag borde döpa mig.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Vill du döpa dig?
Ja, men jag får dåligt samvete.
Titta på alla där ute som slåss för vilka de är.
Varför kan inte jag vara sån?
Ibland skulle jag kunna ge allt för att återvända till min kyrka.
Den var hela min värld och jag saknar den så.
Alla kan inte slåss, Eric. Det är okej.
Du har mitt stöd hur du än gör.
Vi kan väl be tillsammans.
Jag ville bara säga
tack för allt du har lärt mig
innan jag går.
Vad pratar du om?
Jag kommer ju att få sparken nu, så jag ville tacka dig.
Va? Adam. Du får inte sparken.
Jag tycker att du är bra på det här.
Bortsett från idag har du visat bra instinkter.
Får jag inte sparken?
Nej.
Eller jo, om du står där och slösar bort mer tid.
Och håll dig borta från traktorn.
Uppfattat.
Du är så dramatisk.
Varför trodde jag att jag kunde bo med dig?
Kanske för att alternativet var att vara hemlös,
och jag var snäll nog att ta emot dig.
-Ta emot mig? -Ja.
Otis bönade och bad om att jag skulle komma för att du hade brutit ihop.
Du dyker bara upp när det passar dig, Jo.
För innerst inne är du självisk.
-Är jag självisk? -Ja.
Dan kanske är den rätta, och du förbjöd mig att träffa honom!
Alla du har dejtat har varit den rätta tills du stuckit din väg.
Fan ta dig!
-Fan ta dig själv! -Nej, fan ta dig!
Pissbyxa!
Jo!
Fan. Vi kan väl prata om det? Det här är löjligt.
Jo, kan vi inte prata om det?
Jo. Om du går nu, finns det ingen återvändo.
Du kan vara lugn. Jag kommer inte tillbaka.
Du skulle hjälpa din nödställda syster!
Vet du att du är fullständigt oförmögen att ta emot hjälp?
Det är inte sant.
Och systeravtalet kan du stoppa upp i röven!
-Hej. -Hej.
Kom in.
OTIS PALLRA DIG HIT NU!
Sådär. Nu är jag lerfri.
Du råkade se min syster och mig vid ett olyckligt tillfälle.
Syskon vet vilka knappar de ska trycka på.
Otis sa att du har förlorat din mamma.
Jag beklagar.
Det är okej. Hon är inte förlorad, utan död.
Om folk bara kunde sluta beklaga. Det är så störigt.
Eller hur?
-Jag går. Det här var ett misstag. -Nej.
Jag vill lära känna dig.
Och det var fel sak att säga.
-Jag är mig inte riktigt lik just nu. -Nej, det är klart.
Jag kände mig alldeles vilsen när min mamma dog.
Som om min kärna var borta.
Vi hade en svår relation,
men världen kändes obegriplig utan henne.
Har Otis berättat nåt om min mamma?
Nej.
-Hon var drogmissbrukare. -Det måste ha varit tufft.
Det är en lättnad
att hon är borta.
Det är inte ovanligt att man känner lättnad,
särskilt om man bär på ett barndomstrauma.
-Så jag är inte en hemsk människa? -Nej.
Var inte för hård mot dig själv.
-Behöver du hjälp med nåt? -Ja.
Är du bra på att skala?
Ja. Jag är en grym skalare.
Bor inte din flickvän i USA?
Kom igen. Jag småpratar bara.
Nej, hon ska flytta tillbaka till Moordale och börja på Cavendish.
-Kom hon inte in på nån imponerande kurs? -Vad menar du?
Det verkar bara konstigt.
Hon måste verkligen gilla dig om hon ger upp den.
Ja, det gör hon faktiskt. Vi är ganska lyckliga.
Vi har det bra, huvudsakligen.
"Huvudsakligen"?
-Har du fortfarande sexfobi? -Va?
Jag läste det där din mamma skrev om dig. Det är fascinerande.
Det där var otroligt olämpligt.
Det tolkar jag som ett ja.
Okej, visst. Vi har en del problem.
Sexproblem?
Ja, jag…
Det är en grej.
Eller det var en grej att jag fick ångest av sex, men jag löste det.
Nu händer det igen. Jag fattar inte varför.
Nej, jag… Vi ska inte göra det här.
Vadå? Vad är det jag gör? Jag gör ingenting.
Vi kan prata om dig istället.
Om vadå?
-Jag vet ingenting om dig. -Har du nånsin frågat nåt?
Nej.
Vad hände med Ruby? Vi kan börja där.
-Vet du hur dåligt hon mådde? -Snälla du.
Som om du bryr dig om henne. Du utnyttjar henne för att vinna valet.
Allt det där du sa, då?
Du fick mig att låta som en mansrättsivrare.
Du var med i mammas program. Du ger dig aldrig.
Är du ens asexuell eller ville du bara svartmåla mig?
Fan, vilken störd sak att säga.
Otis berättade om kursen du går.
Den låter prestigefylld.
-När åker du tillbaka? -Det gör jag inte.
Jag skulle skriva in mig på Cavendish idag,
men jag vet inte om jag ska fortsätta studera.
Ett stort beslut.
Ja. Jag kanske skaffar ett jobb istället. Nåt tryggt.
Låter förnuftigt.
Vad vill du helst göra?
Jag ville bli författare.
Men nu vet jag hur hård konkurrensen är.
Min lärare sa att jag inte är bra nog.
Jag vill inte lägga tid på nåt jag ändå inte klarar av.
Det är meningslöst. Fan!
-Vänta. Kom här. -Det gick bra.
Får jag titta?
Förlåt.
-Det verkar inte vara djupt. -Det gick bra.
Jag vet inte varför jag gråter. Som en barnrumpa.
Man får gråta.
Jag lovar.
Då så.
-Förlåt. -Ingen fara.
Sätt dig där. Här finns…
Jag känner mig dum.
Jag intalade mig att jag var speciell eller nåt.
Att jag förtjänade min plats där. Så idiotiskt.
Det här kan svida lite.
Jag känner dig inte så bra, Maeve,
men jag får intrycket av att du har fått klara dig själv från tidig ålder.
Och så vitt jag kan se
har du gjort det väldigt bra.
Men ibland blir självkänslan lidande när man saknar trygga föräldrar.
Nu har du fått dig en törn,
och det är smärtsamt att bli avfärdad på det sättet.
Men jag vill ändå säga
att du var bra nog för att komma in på kursen
och du förtjänar att lyckas lika mycket som alla andra där.
Tycker du det?
-Tack. -Ta den här.
Du behöver bara nån som står på din sida,
en förälder som säger åt dig att ta dig samman,
att härda ut och fortsätta tro på dig själv.
Och att inte låta en lärare avgöra din framtid.
Okej.
Jag känner mig hemsk för det jag gjorde mot Ruby.
Varför gjorde du det?
Jag var nyinflyttad från Belfast och pratade en lustig dialekt.
Jag var den enda icke-vita i min årskurs
och hade redan börjat känna att jag inte var normal.
De andra tjejerna pratade om killar, kyssar och förälskelser.
Pressen var så stor att bete sig på ett visst sätt,
och jag kom fram till
att jag måste bli vän med poppistjejerna, så att ingen såg att jag var annorlunda.
Sen lärde jag mig allt jag kunde om sex och relationer,
så att jag kunde låtsas vara som alla andra.
Överraskande nog tyckte jag att det var intressant, men…
…det var svårt att upprätthålla charaden.
Det är jobbigt…
…att inte kunna vara sig själv.
Vad glor du på, sängvätare?
Sen började jag på gymnasiet och öppnade min klinik,
men kände ändå inte att jag kunde berätta att jag var ace.
Vem vill ha sexråd från nån som inte har sex?
-Det låter ensamt. -Ja.
Jag försökte få vänner.
Men jag kunde inte släppa in nån utan att avslöja mig.
Jag bestämde mig för att jag klarade mig ensam och att det räckte med kliniken.
Det var min passion, min trygga plats.
Sen kom du och tog ifrån mig allt.
Dörrarna öppnas.
Jävlar i min lilla låda.
Vi visste inte att det var nån här.
Tack.
Hissen är fixad.
Betyder det att vi slipper göra provet?
Provet flyttas till imorgon.
Va?
Och vi ska se till att byta ut hissen.
Det var på tiden.
-Vi gjorde det. -Ja.
Det var spännande.
Vill du hitta på nåt?
Förlåt. Jag trodde att jag mådde bättre, men känner mig så splittrad.
Jag kanske bara behöver sova ut eller nåt.
Okej. Jag finns här om du behöver mig.
Ja.
Tack.
Du, jag har funderat på ditt penisproblem.
Okej. Jag behöver inte din hjälp med det.
Nej, men Jean sa att din pappa stack när du var liten.
-Och att hon hade det kämpigt. -Ja.
Hon bröt ihop. Det var hemskt. Vad vill du ha sagt?
Jag tror inte att du är rädd för att ha sex.
Du är nog rädd för att få hjärtat krossat som din mamma.
Jag vet att du inte vill ha mina råd,
men du borde släppa den rädslan, för det är aldrig riskfritt att älska nån.
Sluta hindra dig själv.
Ruby, hjälp!
Okej, en i taget. Vi hinner med er alla.
-Fatta att han kommer att vinna. -Ja.
Karma, antar jag.
Du begick ett misstag.
Men ingen klarar sig ensam. Be henne om ursäkt.
Vi ses, Otis.
Adam.
Jag har försökt ringa dig.
-Är allt bra? -Nej!
Långt därifrån.
Jag tabbade mig på jobbet idag, och det första jag tänkte var
att jag gör dig besviken.
Du har fått mig att känna mig skitkass på allt sen jag föddes.
Jag vill inte känna mig misslyckad, för det är jag inte. Du är det.
Du är en sorglig man som har ett jobb han hatar
för att han inte vågar prova nåt nytt.
Du var inte alls intresserad av mig.
Du ville bara lappa ihop det med mamma.
-Adam, det är inte sant. -Jo.
Du gillar inte mig, så sluta låtsas.
Är det nån hemma?
Mamma?
Oj.
MIN ROZ
ITALIEN ÄR VACKERT, MEN JAG LÄNGTAR TILLS VI SES IGEN.
MED ALL MIN KÄRLEK, JEROME
Jerome?
Jag är hemma!
-Hej, älskling. -Hej.
Hej. Förlåt att jag är sen.
Det gör inget.
Hej. Jag satt fast i en hiss.
Jaha. Maeve och jag har haft det trevligt.
-Jaså? -Ja.
-Ska vi äta? -Gärna. Jag är vrålhungrig.
HEJ ABBI. JAG TAR GÄRNA HAND OM MATEN TILL INSAMLINGEN.
BEAU - VAR ÄR DU? VARFÖR SVARAR DU INTE?
FÖRLÅT FÖR DET SOM HÄNDE. DU ÖVERREAGERAR.
DU VET ATT JAG BLIR STRESSAD. DET HÄR ÄR DUMT.
DU GÖR MIG BARA GALEN IBLAND. FÖR JAG ÄLSKAR DIG SÅ MYCKET.
Mina föräldrar har ljugit för mig. Jag tror att min pappa…
Viv?
Fan. Vad är det?
Du hade rätt om Beau.
Såja.
Det ordnar sig.
Fin samling.
Fin T-tröja.
Middagen var kul.
Ja.
Är du okej?
Jag ska åka tillbaka till USA.
Okej.
Jag vill inte förlora dig.
Det gör du inte.
Det är bara några veckor.
Vi löser det. Som förut.
Jag har drömt om att lämna Moordale.
Det kändes så bra att vara där.
Jag kände mig annorlunda, som…
…mitt bästa jag.
Menar du att du inte vet om du kommer tillbaka?
Vi kan ändå få det att funka.
Jag vet inte om det går.
Jag skulle känna att jag hindrade dig.
Vi vet nog båda att det skulle bli för svårt.
Jag älskar dig.
Otis.
Jag måste gå.
Okej.
Jag ska blunda.
Jag klarar inte av att se dig gå.
Hej då.
God morgon.
Hej, gumman. Vad gör vi här?
Jag ska åka till USA.
Men jag måste fixa en sak först.
Jag vill be er om ursäkt.
Jag har varit barnslig de senaste veckorna.
Det var inte tanken på er två som gjorde mig upprörd.
Det var tanken på att förlora er båda.
Jag insåg att ni är den enda familjen jag har.
-Maeve, du kommer aldrig att förlora oss. -Nej.
Vad bra.
Ni borde definitivt utforska det här.
Ni behöver inget tillstånd, men det känns vettigt.
En sak till… Kan ni hjälpa mig att sprida mammas aska idag?
-Javisst. -Självklart.
Tack. Okej, nu kan vi sluta vara konstiga.
-God morgon, förresten. Hej. -God morgon.
Ska du inte välja nån finare plats?
Nej, jag har fina minnen av mamma härifrån.
Och jag får en ursäkt att hälsa på.
Okej.
Hej då, Erin.
Hej då, mamma.
Undertexter: Love Waurio