Роботи де Бовуар пронизані патріархальними цінностями.
Вона роздумує, як досягнути емансипації, живучи у світі чоловіків,
а не закликає до справжнього розв'язку,
тобто повної відмови від такого життєвого укладу.
То що ти пропонуєш? Щоб жінки жили в якійсь комуні?
Ні, коханий. Чоловіки.
-Може, вам щось принести? -Мамо.
Ви маєте скуштувати террін з лосося.
Ти вже мала б спати. Віддай.
-Черепашко, це вечірка. -Не зви мене так. Дурне прізвисько.
Але в тебе носик як у черепашки.
Просто віддай.
Що ти наробила?
Ти втягнеш мене в халепу. Я мала наглядати за тобою.
Принеси сіль.
Пригадую, ми десь читали про менеджерів, яких підвели
метафоричні та психологічні інстинкти.
Ну що, зіграємо в щось?
Ти знайшла сіль?
Я зайшов по бокали.
Не заздри.
СЕКСУАЛЬНА ОСВІТА
Доброго ранку, Черепашко. Отіс ще не прийшов?
Ні. Він просидів усі вихідні в Мейв.
У нього сьогодні пробний іспит. Він ніби закривається від мене.
Може, соромиться, щоб Мейв тут ночувала.
Чого йому соромитися?
Може, тобі треба збавити напругу.
Побути такою собі невимушеною, крутою мамою-подругою.
Я і є невимушена.
До речі, я вирішила дати тобі гроші.
Боже мій, дякую.
Що це таке?
Це «сестринський контракт»,
щоб ми обидві розуміли всі умови.
Він дуже довгий.
Так.
Обдумай усе. Не квапся.
Жодного поспіху. А коли підпишеш, я перекажу гроші.
Ти не невимушена.
Я думаю записатися сьогодні в школу.
Справді?
Угу.
Мама дзвонить.
Побалакаємо хвилинку?
Ну, якщо про О, то ні.
Ні.
Передачу призупинили, поки не вирішиться ситуація з тим,
що О видалили.
Її скасували, мам.
Але я дзвоню не тому.
Я хотіла спитати, може, ви з Мейв хочете прийти сьогодні на вечерю?
На дуже спокійну вечерю.
Знаєш, невимушену.
Без ніякої напруги.
Я спитаю. Мама питає, може, хочеш прийти сьогодні на вечерю?
Мабуть, краще не треба.
Я просто подумала, що ми з Мейв почали з поганої ноти…
Ну, я хотіла б познайомитися з нею.
Вона хоче познайомитися з тобою.
-Гаразд. -Так?
Звучить чудово.
-Добре. -Тоді ми зайдемо.
Гаразд, бувай.
Вибач, вона загнала мене в кут.
-Ой. -Я відчиню.
-Заходьте. -Ти не Джин. Незнайомка.
Привіт, Джин. Лате на знежиреному, правильно?
-Дякую. -Гарний будинок!
Крім хатинки на дереві.
Вона моторошна.
Колишній збудував.
Я її зніму. Просто ще нагоди не було.
Вибач. Я щось забула?
Просто хочу побалакати.
Я тоді піду.
Проходь.
Моя дисфорія досягла свого максимуму.
Я стараюся дбати про себе і триматися,
але просто чекаю, який наступний випадок зіб'є мене з ніг.
Я не можу позбутися цього відчуття.
Воно зі мною, коли я прокидаюся і коли лягаю спати.
Хотіли б я повернутися в дитинство.
Тоді я востаннє почувалися собою.
Якого біса?
Тримай. Фірмовий від мами.
Як почуваєшся перед іспитом?
Мені щойно написали, що в реєстрі немає даних про мого донора.
Ми ж домовилися, що ти зачекаєш до закінчення іспитів.
Я знаю, що ви щось приховуєте.
Ми лиш хочемо, щоб ти гарно все склав.
Ти у випускному класі. Тобі треба зосередитися.
-Може, скажеш, у чому річ? -Ні в чому.
Просто якась помилка.
Не витріщайся на мене.
Ісусе, дурнику ти такий.
Еріку! Твій тост підгорає!
Треба було принести Джой бейбічино?
Слухай, я хотіла ввести тебе в курс усіх новин.
Радіостанція стоїть догори дриґом.
«Террі» геть мною не задоволений,
але я досі щиро вірю, що ми зможемо втримати передачу на плаву.
Просто треба скласти план дій і перегрупуватися.
Річ у тім, Селіє,
що я, мабуть, не годжуся для цієї передачі.
Ой.
Я думала, що зможу все поєднати,
але виявилося, що це набагато складніше, ніж я думала.
Але останній ефір минув значно краще. Ти зловила хвилю.
Просто зараз я маю бути мамою.
Вітаю. Усім привіт. Скоро благодійний збір коштів.
Нам потрібна допомога з квитками та кейтерингом,
тому напишіть мені,
якщо хочете допомогти.
Ти дуже смілива, що викрила О.
Так. Одного разу я напився і випадково напісяв у шафу.
Тому тобі нічого соромитися.
Ну, реєстрація там.
-Ясно. -Щасти тобі.
-Ще побачимося. -Так.
Рубі, привіт.
Будь ласка, вибач за те, що я сказав про нас із Мейв.
Я вчинив по-свинськи, я панікував,
а в таких випадках я верзу якісь дурниці.
Але я вірю, що в нас є шанс перемогти, якщо ми про все забудемо.
Я тепер працюю на когось іншого, Отісе.
-Візьми значок. -Встроми собі в око.
Навіщо так різко?
-Хто тебе підмовив? -Ніхто. Я незалежний кандидат.
Ти?
Ти не можеш балотуватися. Це проти правил.
Немає ніяких правил, Отісе.
І Коннор не менш гідний кандидат, ніж ви.
Але я веду канал уже купу років.
-Я все життя дотичний до терапії. -Мій тато теж психотерапевт.
І я теж веду канал, переважно про ігри.
-Рубі допомагає з ребрендингом. -Ребрендинг.
Взяла мене на закупи.
Конноре, за тебе не проголосують.
Вибач. Ми радше проголосуємо за нього, ніж за когось із вас.
Ви дуже проблемні.
-Даруй. -Я не проблемна.
А ще в нас безплатні шапочки! Для всіх!
-Голосуйте за Коннора! -Візьми дві.
-Боже! -Голосуйте за Коннора!
-Досить. -О так!
Я зрозуміла.
У чому сенс життя?
Ні, що я хочу фоткати. Перші кадри готові. Хочеш, покажу?
-Нам же не можна розмовляти? -Ні, Мейв дозволила нам дружити.
Так.
Ходімо.
Тихо, рослинко, ні пари з вуст, ні
Мама купить пересмішника тобі
ШКІЛЬНА АДМІНІСТРАЦІЯ
РЕЄСТРАЦІЙНА ФОРМА
НЕВІДОМИЙ НОМЕР
-Алло. -Здоров, Мейв. Це Мо.
Той що Слизький.
Так, привіт.
Шон попросив передати, щоб ти забрала маму.
Чому? Де він?
Він пішов, забрав усі свої речі.
Добре. Бувай здорова.
Ой. Привіт, Мейв.
Привіт.
Співчуваю за твою маму.
То членокускам дають спокій, коли помирає їхня мама?
Великодушно.
Отже,
це джинси, у яких я була того дня,
коли мене домагалися в автобусі.
Я хотіла викинути їх, але чомусь не можу.
З кожним днем я все більше почуваюся собою, і це чудово,
але іноді здається,
навіть коли я роблю те, що люблю,
як-от їм морозиво…
Я ніби досі в тих джинсах.
Ніби це ніколи не мине.
Ось такий у мене задум.
Вони просто неймовірні.
Ну, ти дуже мені допоміг. З тебе вийде чудовий учитель.
Дякую, але це все твоя заслуга.
Учнів, які складають пробні іспити з історії та географії,
просимо пройти на перший поверх.
МЕЙВ: ДОВЕЛОСЯ ПІТИ, ЗУСТРІНЕМОСЯ В ТЕБЕ О 17:00.
ДОБРЕ, ІДУ НА ПРОБНИЙ ІСПИТ.
ГОЛОСУЙТЕ ЗА КОННОРА
-Ми за Коннора. -Ми за Коннора.
Розказуй, бо я не розумію.
Ти такий закоханий.
Сюди.
Двері зачиняються.
Ліфт підіймається.
Агов?
Сараєво, Белград, Софія.
-Яка столиця Чорногорії? -Подгориця.
-Точно? -Так.
З 1946 по 1992 рік називалася Титоградом, але це вже деталі.
-Успіхів. -Дякую.
Вів.
Привіт.
Чому ти говорила з тим хлопцем?
Яким хлопцем? А, він питав мене про іспит.
Бо так виглядало, ніби ти з ним фліртуєш. Тому й питаю.
Не фліртувала, повір.
-Не бреши. -На географію сюди.
Схоже, усі вже заходять, тому…
Не відходь від мене.
Ти робиш мені боляче, Бо.
Пусти.
Що ти робиш?
Не хвилюйся. Ти напишеш на відмінно.
Алло?
Телефон не працює.
Ти впевнена?
Ні, я просто хочу посидіти з тобою трохи довше, Отісе.
Алло?
Боже мій.
Боже.
Ми застрягли. Ми тут застрягли. У нас закінчиться повітря, О.
Закінчиться повітря і кисень, і ми помремо.
-Що ти робиш? -Вдаю, що тебе тут немає.
AC/DC. «Адам і мурахи».
Боуї, Девід. «Карпентерс».
Ще зранку він працював.
А зараз не працює. Його знову заклинило!
Слухай, ти запізнишся, тому краще піди сходами…
Ні, я почекаю з тобою.
Перепрошую. Шівон, привіт.
У мене іспит рівно за десять хвилин. Нагорі.
А довбаний ліфт знову зламався.
Так.
-Я покличу директора Лакані. -Так.
Мені це вже остогидло.
По очах бачу, ти щось задумав.
Тут діють екзаменаційні правила.
Якщо у вас є недозволені прилади…
Я не повторював.
…електронні пристрої, ви повинні здати їх негайно.
Якщо ви їх не здасте, ваші результати можуть бути анульовані.
Перед вами екзаменаційні питання.
Не відкривайте їх, поки я не скажу.
Ви маєте 60 хвилин, щоб написати іспит.
Час пішов.
Гаразд. Спокійно.
Пройдіть до виходу і залиште екзаменаційні роботи тут.
-Боже, я ненавиджу вогонь. -По черзі. Не біжіть.
Будь ласка, зберігайте спокій.
Станьте за мною у дві окремі шеренги.
Ми спустимося сходами, вийдемо надвір і зберемося на місці збору.
-Хвилюватися немає причин. -Ми ж вийдемо?
Так, нічого страшного.
-Мабуть, варто знайти інший вихід. -Як нам вибратися?
-Ми помремо. -Ніхто не… Ми не помремо.
Неприємно, правда?
Коли не можеш потрапити туди, куди треба.
У чому річ? Весь процес зривається.
-Рос, вимкнеш сигналізацію? -Зараз.
Я не один раз ввічливо просив замінити ліфт,
але нічого не сталося.
Тому так, я трохи зірву процес.
Бо, відверто кажучи, мене це задовбало.
Мені й так є про що перейматися.
Наприклад, чи добре я складу іспит.
Що я їстиму сьогодні на вечерю. Звичайне буденне лайно.
Але замість цього я марную час,
пояснюючи, чому доступність — це важливо, коли вона має бути всюди.
Я думав, ти його полагодила.
Так, але він нездалий.
Я не звинувачую когось конкретного.
Винні всі.
-Що таке? -Це відповідальність кожного.
Ліфт не працює. Знову.
Якщо ця школа може дозволити собі звукові ванни і гармонізаційних бджіл…
Врятуйте бджіл!
…то вона точно може дозволити собі робочий ліфт.
І я знаю, що це не гламурно,
але це дуже важливо —
слухати, коли люди просять про щось, що їм потрібно.
Послухайте, це якесь велике непорозуміння.
-Каже, це непорозуміння. -Ми все виправимо. Це Кавендіш.
-Ви приходите з проблемою… -Це не непорозуміння.
Це запізніла думка.
Ніхто з вас не зрозумів, що ви просто залишили мене,
коли школа могла згоріти.
У дитинстві я користувалася мовою жестів,
а коли перейшла в середню школу, така можливість просто зникла.
Мені було дуже соромно про щось таке просити.
Тому я вдаю, що справляюся так само, як і решта.
Але це важка робота.
Я читаю по губах, інші говорять за мене,
на уроках ніхто не записує.
Це просто виснажує.
Хотів би я, щоб люди розуміли,
що наші проблеми виникають через суспільні бар'єри,
а не через інвалідність.
-Хто це? -Не знаю. Я ніколи його не бачила.
Він тут не вчиться.
Просто мене це дуже турбує.
Слухайте, я викличу майстра, і ми з усім розберемося.
А поки, будь ласка, просто поверніться на іспити.
Ні. Цього замало.
Якщо Айзек не може скласти іспит, тоді я теж його не складатиму.
Так. Знаєте що? Ми нікуди не підемо, поки все не полагодять.
Боже мій. Ми влаштовуємо протест?
Як відомі нудисти в 1960-х зі смішними маленькими дупками?
То як твоя мама туди помістилася?
Це її прах.
Ми з Шоном мали розвіяти його разом.
Він щось казав перед від'їздом?
Сказав, що хоче зав'язати.
А якщо залишиться тут, то не зможе цього зробити.
Зрозуміло.
Навіщо плівка?
-Просто я алергік. -Так.
Хочеш зіграти в «Храм Золтана»?
Так.
Тоді…
Ти рожевий слимак. Я зву його Слимачком.
Чому я слимак?
Бо він рожевий.
Гей, друже. Я привіз вам сіно, але трактор заважає.
Переженеш його?
Так, слухай, я за хвилину вийду.
Трактор.
Так.
Ключ сюди.
Так.
Що ти робиш?
-Що сталося? -Ти геть недолугий?
Адаме, якого біса? Вилазь негайно! Нумо, хутко.
Якого біса?
Вибач.
Отак залиш тебе на 15 хвилин.
Ти маєш виконувати обіцянки і дотримуватися головних цінностей.
Боже мій, та вона знущається.
ДЕН: ВИБАЧ ЗА КІНО. МОЖЕ, ЗУСТРІНЕМОСЯ?
БЕЗЦІННА МОЯ
-Що ти робиш? -Я розбираю хатинку на дереві.
Так, я бачу, але чому ти знімаєш її саме зараз?
Бо вона потворна, нервує мене, і я не хочу на неї дивитися.
Тітка Джо-Джо піде і допоможе. Так.
-Що ти робиш? -Допомагаю.
-Ти колись брала молоток у руки? -Я знаю, що до чого.
Іншим боком.
-З іншого боку гачок. -Це молоток. Я знаю, що роблю.
Що ти наробила? Ти звихнута на контролі!
А от і ні! Злізь із мене!
Ти мусиш керувати кожною дрібницею!
Яка людина пише від руки довбаний сестринський контракт?
Ти вгризаєшся, як реп'ях!
Чому ти не довіряєш моєму розсуду?
Бо всі знають, що розсуд у тебе кепський!
А це ще що означає?
Гаразд. Скільки коштує та твоя електронна маска?
Вона коштувала 250 фунтів, що дуже дешево,
бо коштувала 350, а я взяла її на знижці.
Але ти в боргах, Джоанно!
Я просто хочу сказати, що тобі не завадила б терапія.
Боже мій! Ти серйозно?
Так.
Наше дитинство було не таким уже й поганим!
Терапія страшенно мені допомогла,
і я думаю, що ти змогла б налагодити своє життя.
Ну звісно, бо в тебе все під повним, бляха, контролем.
Ти тут знімаєш довбану хатинку з дерева замість того,
щоб поговорити про чоловіка, який її збудував
і вважав себе татом твоєї дитини!
І в цієї людини нема довбаних проблем?
Я мала на увазі, що ти ще не пропрацювала роки насильства.
Тому все це — звичайний самосаботаж.
Твоє життя дуже змінилося б.
Дідько.
ШКОЛА КАВЕНДІШ
Гей, усе гаразд?
Так.
Боже мій!
Як приємно бачити, що молодь така небайдужа!
Вибач. Ми не знали, як тобі важко.
Гадаю, таке дуже засмучує.
Ми докладемо більше зусиль, щоб підтримати тебе.
Дякую.
-Привіт. -Привіт.
Ви хочете їсти? Я подивлюся, може, їдальня щось дасть.
Я страшенно голодний. Так, я піду з тобою.
Будь ласка, перестань.
Я мушу вибратися звідси.
Тобі дуже кудись треба?
Насправді так.
Сьогодні моя дівчина знайомиться з моєю мамою. Але це не твоє діло.
Не отруєний, не хвилюйся.
Дякую.
Може, треба було взяти щось до хліба?
Ні, усі люблять хліб.
Я хотів спитати, як у тебе справи?
Знаєш, то краще, то гірше. Тестостерон точно допомагає.
-Стосунки з мамою теж покращилися. -Добре.
Часом мене накриває, як добре все могло би бути,
але я згадую, що не контролюю ситуацію.
А тоді вже не знаю.
Згадую, що не можу отримати допомогу, щоб жити своїм життям.
Це дуже боляче.
Лайно якесь.
Лайно повне.
Я думали про приватного лікаря.
Але я чули багато різних відгуків.
Скільки це тобі коштувало?
Усе коштувало десь 10 000 фунтів. Моя родина заплатила.
Жесть.
Нам це точно не по кишені.
-Я до смерті голодна. Що ви принесли? -Хліб.
З начинкою чи як?
Просто хліб?
Дякую.
-Хліб без нічого? -Так.
Тримай.
-Гей. -Гей.
Хочеш хліба?
Що таке?
-Сонце. -У мене галюцинації, Еббі.
Я ніби отримую знаки від Бога.
Бог каже мені, що я не маю відвертатися від своєї громади.
Що я маю охреститися.
Але я не знаю, що робити.
Ти хочеш охреститися?
Так, але я почуваюся винним.
Усі довкола буквально виборюють свою ідентичність.
Чому я так не можу?
Часом я віддала б усе, щоб повернутися до своєї церкви.
То був мій світ, і я дуже за ним сумую.
Не всі можуть боротися, Еріку, і це нормально.
Що б ти не вирішив, я тебе підтримаю.
Помолімося разом.
Я просто хотів
подякувати тобі за все, чого ти мене навчила,
перш ніж я піду.
Ти про що взагалі?
Тепер мене звільнять, і я просто хочу подякувати.
Звільнять? Адаме, тебе не звільнять.
Тобі дуже добре дається ця робота.
Якщо не брати до уваги сьогодні, у тебе гарне чуття.
То мене не звільнять?
Ні.
Але звільнять, якщо марнуватимеш мій час питаннями про звільнення.
І ніколи більше не сідай на той трактор.
Добре, я зрозумів.
Ти така драматична.
Не знаю, чому я думала, що зможу жити з тобою.
Можливо, бо інакше ти втратиш дах над головою,
а я люб'язно прийняла тебе.
-Прийняла мене? -Так.
Знаєш, Отіс благав мене приїхати сюди,
бо ти ледь не розвалювалася.
Ти заявилася лише тоді, коли тобі було зручно, Джо.
Бо ти егоїстка. Цілком і повністю.
-Я егоїстка? -Так.
Можливо, Ден — моя доля,
а ти забороняєш мені з ним бачитися!
Кожен хлопець, з яким ти зустрічалася, був твоєю долею, Джо, поки ти не втікала.
Ой, пішла ти.
-Ти пішла! -Ні, ти пішла!
Гімнючка!
Джо!
От лайно. Ми можемо все обговорити. Це просто смішно.
Джо, чому ти не хочеш про це поговорити?
Джо, якщо підеш зараз, вороття не буде.
Не хвилюйся. Я не повернуся.
Дякую, що допомогла сестрі в біді.
Ти знаєш, що ти патологічно не здатна приймати допомогу?
Це неправда.
А твій сестринський контракт нехай поцілує мене в дупу!
-Привіт. -Привіт.
Заходь.
ОТІСУ: НЕГАЙНО ЙДИ СЮДИ!
Так краще, без багнюки.
Ти застала нас із сестрою в не найкращу мить.
Брати й сестри часом допекти одне одному до печінок.
Отіс сказав, що ти втратила маму.
Дуже співчуваю.
Нічого, я її не втратила. Вона померла.
І краще б усі перестали співчувати. Це тільки задовбує.
Правда ж?
Я піду. Мабуть, дарма я прийшла.
Ні, я дуже хочу з тобою познайомитися,
але не підібрала слів.
Просто я зараз сама не своя.
Так, звісно.
Коли я втратила маму, земля просто вислизнула з-під ніг.
Ніби моя опора просто зникла.
У нас були дуже складні стосунки.
Але я все одно не розуміла світу без неї.
Отіс розповідав щось про мою маму?
Ні.
Вона була наркоманкою.
Мабуть, тобі було дуже важко.
Я відчуваю полегшення,
що вона відійшла.
Люди нерідко відчувають полегшення,
зокрема у випадку з дитячою травмою.
-То я не жахлива людина? -Ні.
Спробуй не картатися.
Чимось допомогти?
Так. Ти добре чистиш овочі?
Так. Професійно.
Я думала, твоя дівчина живе в Америці?
Годі тобі. Просто підтримую розмову.
Ні, вона повертається в Мурдейл. Вона перейде в Кавендіш.
Воно ж проходила якийсь крутий курс?
До чого ти ведеш?
Просто дивно якось.
Вона, мабуть, любить проводити час з тобою, якщо відмовляться від такого.
Ну, так і є. Ми дуже щасливі.
Між нами все здебільшого добре.
Здебільшого?
У тебе досі та сексуальна фобія?
Що?
Я прочитала записи твоєї мами.
Вони неймовірно цікаві.
Це страшенно недоречно.
Я сприйму це як згоду.
Так, нехай. У нас є свої проблеми.
Сексуальні?
Так, я…
Я маю проблему.
Мав проблему. Тема сексу сильно мене тривожила,
але я розібрався.
Тепер вона повернулася, і я не розумію чому.
Ні, я не… Ми цього не робитимемо.
Ні. Що я роблю, Отісе? Я нічого не роблю.
Чому б нам не поговорити про тебе?
А що я?
Ну, я геть нічого про тебе не знаю.
А ти колись питав?
Ні.
Тоді що сталося з Рубі? Почнімо звідси.
Ти хоч уявляєш, що вона пережила?
Тільки не вдавай, ніби тобі до неї не байдуже.
Ти буквально використовуєш її, щоб виграти вибори.
А все те, що ти сказала,
аби виставити мене якимось маскулістом?
Ти пролізла на мамин ефір. Ти не знаєш меж.
Ти взагалі асексуальна чи сказала так, щоб підставити мене?
Не можна казати таку фігню, Отісе.
Отіс розповідав мені про твій курс.
Звучить престижно.
-Коли ти повертаєшся? -Я не збираюся повертатися.
Я хотіла сьогодні записатися в Кавендіш,
але ще не знаю, чи повернуся до навчання.
Це важливе рішення.
Так. Може, просто знайду роботу, щось надійне.
Звучить розважно.
А що ти хотіла б робити?
Хотіла стати письменницею.
Але зрозуміла, що конкуренція шалена,
а мій ментор сказав, що це не моє.
А я не марнуватиму час на щось, якщо недотягую, розумієте?
Просто навіщо? Чорт!
-Зачекай. Опусти сюди. -Нічого.
Погляньмо.
Вибач.
-Поріз наче неглибокий. -Нічого.
Я не знаю, чому плачу.
Я така рюмса.
Плакати нормально.
Серйозно.
Гаразд.
-Вибачте. -Ні, не вибачайся.
Може, краще сядеш? Треба…
Почуваюся такою дурепою.
Я переконала себе, що я особлива,
ніби я заслуговую бути там з цими людьми. Я дурепа.
Зараз буде трішки боляче.
Я не дуже добре тебе знаю, Мейв,
але мені здається, ти з тих людей,
кому ще з дитинства довелося дбати про себе самотужки.
І з того, що я бачу,
тобі дуже добре вдається.
Але часом, якщо ми ростемо без надійних батьків,
можна розвинути низьку самооцінку.
Тебе добряче підбили,
і така відмова може завдати чимало болю.
Але я сказала б,
що ти показала достатній рівень, аби потрапити на цей курс,
і я вважаю, що ти так само гідна успіху, як і всі решта.
Дякую.
Ось, візьми.
Гадаю, тобі потрібен хтось, хто підтримуватиме тебе.
Батьківська постать, яка скаже тобі зібратися,
відстоювати своє
і завжди вірити в себе.
І не дозволяй одному вчителю вирішувати твоє майбутнє.
Добре.
Знаєш, я жахливо почуваюся через те, що зробила з Рубі.
Чому ти так вчинила?
Я щойно переїхала з Белфаста і була дівчинкою зі смішним акцентом.
На паралелі майже всі були білими,
і я вже почала відчувати, що зі мною щось не так.
Решта дівчат обговорювали хлопців, поцілунки, закоханості й…
Я відчувала багато тиску, щоб поводитися конкретним чином,
і тому вирішила,
що маю подружитися з популярними дівчатами,
аби ніхто не помітив, що я інакша.
Тоді я почала вивчати все, що могла, про секс і стосунки
щоб вдавати, ніби я така ж, як решта.
Я дуже здивувалася, що мені це сподобалося, але…
Знаєш, мені було дуже важко весь час щось вдавати і…
Таке виснажує.
Коли не можеш бути собою.
На що вирячилася, пісюхо?
Коли я перейшла в старшу школу і відкрила клініку,
то все одно не могла сказати всім, що я асексуалка.
Кому потрібні поради про секс від тієї, хто ним не займається?
Схоже, тобі було дуже самотньо.
Так.
Я намагалася завести друзів.
Але не могла підпустити когось, не видавши себе.
Тому вирішила, що мені краще одній.
Мені не треба було нічого, крім клініки.
Це справа мого життя. Моє безпечне місце.
А тоді прийшов ти і забрав її в мене.
Двері відчиняються.
А бодай тобі. Ми не знали, що тут хтось є.
Дякую вам.
Ліфт полагодили.
То що, тепер можна не складати іспит?
Ну, іспит ми перенесли на завтра.
Що?
І виділили гроші, щоб замінити ліфт.
Давно пора.
-Нам вдалося. -Так.
Так захопливо.
Може, підемо кудись?
Вибач, я думали, що мені краще, але я досі не можу зібратися докупи.
Може, мені треба добре виспатися чи щось таке.
Добре. Якщо що — я поруч.
Так.
Дякую.
Агов, я тут подумала про твою проблему з пенісом.
Так. Мені не потрібна твоя допомога.
Але твоя мама казала, що тато пішов, коли ти був дитиною.
-Що їй було дуже важко. -Так, дуже.
У неї стався зрив. Це було жахливо. До чого ти ведеш?
Ну, навряд чи ти боїшся сексу, Отісе.
Гадаю, ти боїшся, що тобі розіб'ють серце, як мамі.
Знаю, тебе не цікавлять мої поради,
але, по-моєму, краще відпустити цей страх,
бо не можна кохати без ризику.
Просто дай собі волю.
Рубі, рятуй!
Гаразд. По одному. Так, ми вам усім допоможемо.
Не віриться, що він виграє.
Ага. Мабуть, така в мене карма.
Знаю, ти помилилася.
Але людям потрібні інші люди. Просто вибачся.
Ну, до зустрічі, Отісе.
Адаме.
Я не міг до тебе додзвонитися.
-Ти в порядку? -Ні!
Я не в порядку.
Я сьогодні налажав на роботі і одразу ж подумав,
що розчарую тата.
Через тебе я з самого народження почуваюся повним лайном.
Я більше не хочу почуватися невдахою, бо я не невдаха.
Ти невдаха.
Ти просто сумний чоловік, який ходить на роботу, яку ненавидить,
бо боїться взятися за щось інше.
Я думав, що цікавлю тебе, але ні.
Ти робив усе це, щоб знову зійтися з мамою.
-Адаме, це неправда. -Ні, правда.
Я тобі не подобаюся, тому досить вдавати.
Є хто вдома?
Мамо?
Ой.
МОЯ РОЗ
ІТАЛІЯ ПРЕКРАСНА, АЛЕ Я НЕ МОЖУ ДОЧЕКАТИСЯ НАСТУПНОГО ТИЖНЯ, ЩОБ ПОБАЧИТИСЯ.
ЛЮБЛЮ, ДЖЕРОМ
Джером?
Я вдома!
Привіт, сонце.
Привіт. Вибачте, що спізнився.
Нічого.
Привіт, я застряг у ліфті.
Ми з Мейв гарно провели час.
-Так? -Так.
-Поїмо? -Будь ласка. Я помираю з голоду.
ПРИВІТ, ЕББІ, Я ХОТІВ БИ ДОПОМОГТИ ЗІ ЗБОРОМ КОШТІВ, ПРИГОТУВАВШИ ЇЖУ.
БО: ТИ ДЕ? ЧОМУ ТИ МЕНІ НЕ ВІДПОВІДАЄШ?
ШКОДА, ЩО ТИ ЗАСМУТИЛАСЯ ПО-МОЄМУ, ТИ ЗАНАДТО ДРАМАТИЗУЄШ
ТИ Ж ЗНАЄШ, У МЕНЕ ЗАРАЗ СТРЕС НЕ ДУРІЙ, ВІВ
ПРОСТО ІНОДІ Я БОЖЕВОЛІЮ ЧЕРЕЗ ТЕБЕ БО Я ДУЖЕ СИЛЬНО ТЕБЕ КОХАЮ
Слухай, мами мені збрехали, і я дізнався, хто мій тато…
Вів?
От лайно. Що сталося?
Ти правду казав про Бо.
Нічого.
Усе добре.
Гарна колекція.
Гарна футболка.
Гарна була вечеря.
Так.
Усе гаразд?
Я хочу повернутися в Америку.
Гаразд.
Я не хочу тебе втратити, Отісе.
Ти мене не втратиш.
Це на кілька тижнів.
Ми впораємося. Це ж не вперше.
Я завжди мріяла вибратися з Мурдейлу.
Мені там дуже подобається.
Я почуваюся інакше. Я почуваюся
найкращою версією себе.
Тобто ти не впевнена, чи повернешся?
Ми все одно впораємося.
Не знаю, чи нам вдасться.
Я відчуватиму, ніби тягну тебе назад.
Мабуть, ми обоє знаємо,
що це надто важко.
Я тебе люблю.
Отісе?
Мені вже пора.
Гаразд.
Я заплющу очі.
Не можу дивитися, як ти йдеш.
Бувай, Отісе.
Бувай.
Доброго ранку.
Привіт, сонце. Що ти тут робиш?
Я повертаюся в Америку.
Маю дещо виправити, перш ніж піти.
Я маю вибачитися перед вами.
Минулі тижні я поводилася геть як дитина,
але я зрозуміла, що засмучувала мене не думка про вас як пару.
Мене засмучувала думка про те, що я вас втрачу.
Я зрозуміла, що ви — єдина сім'я, яка в мене залишилася.
Мейв, ти ніколи нас не втратиш. Ніколи.
Ні.
Добре, гаразд.
Гадаю, вам точно слід це дослідити.
Вам не потрібен мій дозвіл, але в цьому є сенс.
А ще — допоможете мені сьогодні розвіяти прах мами?
-Звісно. Так. -Авжеж.
Дякую. Повертаємося в нормальний режим.
-До речі, доброго ранку. -Доброго ранку.
Може, знайдемо гарніший краєвид?
Ні. Тут у мене чудові спогади про маму.
Матиму причину вас провідувати.
Так.
Бувай, Ерін.
Бувай, мамо.
Переклад субтитрів: Софія Семенко