UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
EPISODUL 9
Scrisul lui e identic cu al lui Do-san.
E la fel cu a lui Do-san.
Ziua mea.
Același scris
și aceeași zi de naștere?
Cum e posibil?
Încă o dată,
vântul se transforma în furtună.
Exact ca în ziua aceea, acum 15 ani.
Do-san! Nam Do-san!
Da, vin!
- Priviți! Fiul meu! - Doamne!
- Istețule! - Vino și ia loc.
Legat de Olimpiada de Matematică…
- Era pentru copii de generală? - Nu, pentru liceu.
Vedeți? Am avut dreptate.
Vai de mine, e impresionant!
- Cu cine semeni? - Are meditator?
Fii serioasă! Știi că nu ne permitem.
Seamănă cu mine. Nu mai știi?
Eram rapid pe numărătoare.
Cât, 165? Nicio problemă.
Așchia nu sare departe de trunchi.
Așa tată, așa fiu! Te invidiez, Seong-hwan!
Ține cu mâna și roade oasele.
Da, așa.
- Va fi și mai deștept. - Doamne!
Atunci, rezolvasem toate problemele, cu excepția uneia.
De obicei, rezolvam cu ușurință acel tip de problemă,
dar în acea zi, mi-a dat de furcă.
În acel moment,
o rafală de vânt a venit de nicăieri.
A XV-A OLIMPIADĂ DE MATEMATICĂ
DEMONSTREAZĂ CĂ P(N) = Q(N)
Și acel rând
al răspunsului mi-a sărit în ochi.
M-am gândit că acel vânt
a fost o binecuvântare.
Însă acel rând…
Pentru că am văzut acel rând
- …am uitat că rezolvasem… - Zâmbește!
…nouă probleme de unul singur.
MEDALIA DE AUR NAM DO-SAN
De ce naiba plângi?
Ai pierdut în fața unui copil. Nu ți-e rușine?
Înțeleg de ce e supărată.
Bietul copil plânge.
Mi s-a părut atât de grea medalia!
Cum să țipe la el de față cu toți?
Așa că am ajuns…
Ia-o tu. Nu-mi trebuie.
Ce?
Cum să renunți
tocmai la medalie?
Băiatul nostru nu e lacom. E foarte milostiv.
Mereu împarte totul.
Nu de aceea i-am dat-o.
Nu meritam medalia.
- Felicitări! - Mulțumim.
Acea rafală de vânt din sala de examen
nu a fost o binecuvântare.
A XV-A OLIMPIADĂ DE MATEMATICĂ MEDALIA DE AUR NAM DO-SAN
Care e problema? Spune-ne!
De ce să renunți?
Ai intrat la facultate cu șase ani înaintea colegilor tăi. De ce?
Spune-ne. De ce ai făcut-o?
Do-san.
Mai târziu,
acea rafală a devenit o furtună
care mi-a distrus respectul de sine.
E vorba doar de o oră.
Te rog, prefă-te că tu ai trimis scrisorile.
E foarte frumos.
Norocul care a venit odată cu vântul.
Am profitat de noroc.
Dă-i ăsta drei Seo.
- De unde îl ai? - L-am găsit când făceam curat în mașină.
Și încă o dată…
Vrem două cafele lungi cu gheață.
Dar de care?
Eu vreau așa.
- Așa? Cea portocalie? - Da.
- Vreau așa. - Cea portocalie.
Desigur.
Poftim.
L-am căutat peste tot.
Unde l-ai găsit?
- În birou. - Am înțeles.
Auzi, Do-san.
Da?
Vreau să te întreb ceva.
Ce anume?
Exact ca în ziua aceea, acum 15 ani,
mă prăbușeam încet, dar sigur.
Nu crezi că această cafea merge bine cu această prăjitură?
Ba da.
RISC
POATE FI BINE SAU RĂU, ÎN FUNCȚIE DE FACTORII DE RISC AI INVESTIȚIEI
EPISODUL 9
Ce-i cu fața ei?
Se tot schimbă la fiecare secundă.
Răspunde la recenzii despre NoonGil.
MULȚUMIM
Pare o recenzie bună.
Aia e rea. Acum intră în modul „războinica tastaturii”.
Ia uitați! Va strica tastatura. Doamne!
Se pare că pentru directorul nostru reputația e importantă.
Mă scuzați. Vă pot întreba ceva?
E biroul Companiei Injae?
Nu, biroul lor e în capătul culoarului.
Vă arăt eu.
Mulțumesc.
Avea un cofraj de ouă.
Ce?
COMPANIA INJAE
Ce caută o ratată ca tine în biroul nostru minunat?
Te caută cineva.
Aici e.
Cine e dra Won In-jae, directorul executiv?
Nu vă dați seama?
Toată lumea muncește din greu,
mai puțin tanti asta de aici, care nu face nimic. Cea de aici.
Eu sunt Won In-jae. Cu ce vă pot…
Tu! Tu ești cea care ne lasă pe toți fără slujbe!
- Calmați-vă, domnule! - Dă-mi drumul!
Te învăț eu minte!
- Stați, domnule! - Dă-mi drumul!
- Stați! - Cine te crezi?
- Opriți-l! - Calmați-vă, domnule!
Cum îndrăznești? Cine ești tu să ne dai afară?
Hei!
Dal-mi, ești bine?
Da, sunt bine.
Ești bine? Ești rănită?
Sunt bine.
- Sunteți bine, dră Won? - Sunteți rănită?
Cum îndrăznești să ne lași fără slujbe?
Cine te crezi?
- Nu renunț! Mă voi întoarce! - Doamne…
- Ce nebunie! - Știu.
Dați-mi drumul!
Ce s-a întâmplat?
Lucrează la Inginerie și Construcții Haun.
Va fi concediat din cauza sistemului de securitate automat
al Companiei Injae.
Cui îi pasă de bani, când n-ai compasiune?
Cui îi pasă de compasiune? Aia nu-ți aduce bani.
De ce sunt așa serioși?
E foarte nepoliticos. E vreun șmecher, ceva?
Da, așa aș zice.
Are și abonament la un complex exclusivist.
Și ce? A uitat de ce s-a apucat de asta.
E genul meu.
Îmi plac tipii bogați și aroganți.
Oare la ce complex?
Abonament la un complex? Cine nu are?
Dețin o casă de vacanță.
- Da, casa aia! - Cu plajă privată.
Serios? Mă surprinde.
Ți-am zis că familia mea are o fermă de maesaengi.
Am construit o baracă drăguță ca să speriem rațele,
dar vederea la mare din baracă e…
Kota Kinabalu?
Santorini? Mic copil.
Nu se compară.
Se vede cel mai frumos apus
din toată lumea.
Chiar așa. Acum e perioada perfectă de mers acolo.
Ar fi frumos să mergem împreună cu mașina…
Măi, unde pleci?
Nu inventez!
Băieți, spuneți-i voi.
- Stai! - Poți chiar să sapi după scoici în nămol.
Priveliștea chiar e spectaculoasă.
De la temperatură la umiditate, totul e perfect.
Mă scuzați. Cine sunteți?
Choi Yang-won.
CHOI YANG-WON
- Sunteți reporter. - Exact.
Ascultă, Dal-mi.
Nu-ți pierde ideea. Zic eu prima.
Nu vreau să înțelegi greșit.
Aș aprecia să nu interpretezi prea mult ceea ce am făcut mai devreme.
- Ce ai făcut mai devreme? - Da, a fost din reflex.
Aș fi făcut la fel pentru oricine altcineva.
Am instinctul de apărare foarte bine dezvoltat.
Altruistă până-n măduva oaselor.
Prietenii îmi zic să candidez, dar nu-mi pasă de politică…
Deci las-o așa, bine?
Bine.
Asta e tot? Nu voiai să zici nimic?
Nu.
Voiai să zici ceva.
Ai coadă.
Coadă?
La naiba!
- Ce e aia? - M-ai speriat.
Știi că se apropie Demo Day.
- Am scos niște date. - Iar e perioada aia.
Am auzit că 2STO a pus ochii pe o echipă din al XII-lea program.
Umblă zvonul că îi vrei în Silicon Valley.
E adevărat?
Desigur. Hai, răspândește zvonul, te rog!
Haide! Știu că ai pe cineva anume în gând.
Ce echipă e?
O echipă cu viziune, firește.
Cu viziune?
Care e?
Una profitabilă?
Sau una cu mai mulți utilizatori?
Evident, una care să ne aducă tone de bani.
Abia aștept acest Demo Day.
- Ați venit împreună? - Asta nu înseamnă nimic.
- Ne-am întâlnit întâmplător. - Din păcate.
- Exact. - Da.
Domnișoară Seo, tu ai ședință cu domnul Han, nu-i așa?
- Da. - Așteaptă în sala de ședințe.
- Vine imediat. - Bine.
- Tu vino cu mine, dră Won. - Bine.
Am auzit că ai fost atacată.
Da, dar sunt bine.
Cineva de la Inginerie și Construcții Haun?
Lucrezi cu ei la vreun proiect?
Da, Banca Jeonghan ne-a făcut legătura.
Voiau un sistem de securitate automat folosind IA.
Da, am auzit.
Și am auzit că agenții de pază protestează, nu?
Da.
Am prevăzut asta, dar nu ne-am gândit
că vor veni să facă scandal
și să ne atace pe noi, care doar oferim soluția.
Tu crezi că doar fac „scandal”?
Poftim?
Vezi tu, până acum nu mi-am făcut griji pentru tine și proiectele tale.
Însă felul cum ți-ai ales cuvintele mă îngrijorează.
Atunci ce a fost, dacă nu scandal?
L-aș numi…
factor de risc.
- Pentru că e periculos? - Nu.
Riscul presupune posibilitatea unei pierderi.
E diferit de „pericol”.
Ar fi trebuit să cunoști bine diferența până acum.
Am observat că ai răspuns la toate recenziile
și te-ai certat cu nemulțumiții.
Păi, unii dintre ei sunt prea agresivi.
Unul a zis că NoonGil e un dezastru care consumă bateria.
Putea să folosească și alte expresii.
De pildă, „e loc de mai bine” sau „sunt dezamăgit”.
De ce să spună că e un dezastru?
Așa descurajează investitorii.
Amatorii reacționează aprins la Vocea Clientului,
în timp ce profesioniștii răspund folosind date.
Vrei să zici că sunt amatoare?
Da.
În locul tău, m-aș concentra pe noii utilizatori, dar și pe noii clienți.
Nu sunt unul și același?
În mod normal, da. Dar nu pentru NoonGil.
NoonGil nu scoate profit de la utilizatori.
Clienții NoonGil sunt bogații care simpatizează
cu valorile afacerii.
Momentan, ai un singur client: Morning Group.
Trebuie să separi modelul de venituri de modelul de afaceri.
Și, ca să atragi clienți, trebuie să te concentrezi pe marketing și PR.
Gândește-te ce direcție vei alege pentru obiectivele serviciului.
Atunci, vei putea atrage noi clienți.
Pentru PR…
Ce? Am ceva pe față?
Nu.
Folosește-te cât poți de mult de mass-media.
Fă mereu reclamă serviciului
prin interviuri și evenimente promovate, pentru a atrage clienți.
M-am schimbat mult.
Nu prea îmi amintesc ce s-a întâmplat acum 15 ani.
Nu, de fapt… Nici nu vreau să-mi amintesc perioada aia.
Îmi doresc
să nu mă fi cunoscut atunci.
- De ce? - Pentru că atunci eram un ratat.
Mereu ai avut o părere bună despre mine, dar nu era cazul.
- Ești genial. - Serios.
O clipă.
Am încercat să cresc eficacitatea bateriei.
Dacă mai sunt comentarii care te enervează, să-mi zici.
Mă ocup eu de ele.
Bine.
Bună dimineața.
Ați văzut știrile, dră Won?
Știrile? Despre ce?
Imediat ce s-a aflat că Haun lucrează
cu Compania Injae, cea care a dezvoltat
o soluție IA de reducere a securității bazate pe om,
agenții de pază de la Haun…
Atunci ce a fost, dacă nu scandal?
L-aș numi…
factor de risc.
În jur de 100 de agenți de pază ai companiei…
Distrug totul, când nici n-am început bine.
…sunt în grevă în acest moment.
- Haun va… - A făcut reportajul.
- …lua în calcul un plan secundar. - Îl știi pe reporter?
Da. E Choi Yang-won, reporter la YGN.
Am cartea de vizită.
CHOI YANG-WON
A scris un articol despre Samsan Tech.
Am auzit că Morning Group a ales NoonGil al Samsan Tech
drept proiect de responsabilitate socială anul acesta.
Există un proverb.
Domnule? Vă puteți uita la mine cât timp vă adresați camerei?
Scuze.
Există un proverb.
„Musca pe coada calului poate călători și mii de kilometri.”
Ce să fac? Tinerii dezvoltatori vor să meargă pe coada mea.
Trebuie să le acord sprijinul de care au nevoie.
De aceea i-am ales pe ei.
M-am bucurat mult să finanțez NoonGil.
Iar vorbesc de Samsan Tech la TV. Incredibil!
Îi mulțumesc drei Seo Dal-mi,
director executiv la Samsan Tech, pentru oportunitate.
- Cine e Seo Dal-mi? - Morning Group…
- Ce? - …vrea să ia parte…
Director executiv la Samsan Tech.
- De ce e ea director? - Mai suntem interesați…
- Și Do-san? - …de IA și proiecte bio.
- Do-san… - Am format o echipă specială…
- …nu v-a zis? - …pentru astfel de proiecte.
- Ce să ne zică? - Ca partener strategic al…
- Alo? - Salut, unde ești?
Eu?
Am dus-o pe Dal-mi acasă. Mă duc spre casă.
- Ce e? - Nu veni acum acasă.
Nivelul de alertă a crescut la roșu. Dormi în altă parte.
De ce?
Nu le-ai zis alor tăi că Dal-mi e director executiv?
În orice caz, nu veni acasă azi. Bine?
Trebuie să închid.
De ce a dat președintele Won interviul fără să ne zică?
Nu asta contează acum.
De ce nu i-ai zis tatălui tău de Dal-mi?
Cine a semnat acordul?
I-am furat ștampila tatei.
Ești nebun. Nu-mi vine să cred că ai făcut asta!
E considerat fals în acte. Vrei să mergi la pușcărie?
I-a fost mai frică de taică-său decât de pușcărie.
Îi zic totul mai târziu, când ajung acasă.
Ești mort.
De aceea beau acum.
Nu cred că fac față treaz.
Ce o să-i zici?
Exersează ce vrei să-i zici. Te ajutăm noi.
Bine.
Tată, îmi pare rău că te-am mințit.
Nu sunt îndeajuns de bun, cât să fiu director.
Totuși, am pretins că sunt și te-am mințit mult timp.
„Sigur te-a ademenit
să-i predai funcția de director executiv.” Dacă zice asta?
Nu, tată.
Am fost mereu
un neica nimeni
și am blufat că pun bazele unei afaceri.
M-am înșelat.
Îmi pare rău. Sunt un ratat.
Ce prostie!
Dacă tu ești ratat, noi ce suntem?
- Cretini? - Exact.
Ai câștigat o competiție de scris cod!
Dar știi, tată…
Pentru că m-am înșelat…
m-am împiedicat de artificii.
Artificii? Cum adică?
Am luat-o pe un drum greșit…
și m-am împiedicat de artificii…
dar s-a văzut foarte frumos.
De ce ai făcut-o?
Și eu mă întreb.
De ce am făcut-o?
De ce ai mințit?
La început…
pentru că-mi plăcea să te văd zâmbind.
Și acum?
Nu voiam să plângi.
Nu voiam să plângi…
așa cum plângi acum.
E o nebunie.
Ce mă fac?
Do-san, ridică-te.
De ce ai băut atât de mult?
Do-san, ridică-te!
Ce facem? Unde să-l ducem?
S-o sunăm pe dra Seo.
Ce?
- Unde? Aici? - Da.
Aici.
Ce-a pățit?
Am fost cu el mai devreme.
Da, a băut puțin după aceea.
„Puțin”? E varză.
S-a întâmplat ceva?
Domnișoară Seo.
Poate Do-san să stea la tine în seara asta?
Ce?
Dacă se duce acasă așa,
îl bate taică-său de îl snopește.
Urmează înmormântarea.
Dacă îl luăm noi, îl va căuta la noi acasă.
Poți să-l ajuți?
Păi, nu știu dacă…
Va fi greu, nu?
Da. Dar voi încerca.
Măi! Haide, dră Seo!
Vă ducem noi, desigur.
Cheamă tu un taxi. Eu mă descurc aici.
Do-san, e timpul să mergi acasă!
- Nu… - Bun. Unu, doi!
- Mă ajuți? Unu, doi! - Doamne!
- Așa. Acum e bine. - Doamne!
Acum e bine. E în regulă.
Nu-ți face griji. Mă descurc.
- Ești bine? - Sunt bine!
Mă descurc și singur. Mă descurc.
Ce se petrece?
Domnule Han.
Ce coincidență fără rost!
Ai chemat un taxi?
Măi!
Te omor.
Să nu îndrăznești!
- Mă trec fiorii. - Ce se petrece?
Domnule! Poți să mă ajuți?
Ce zice?
Ce?
Artificiile… Îmi pare rău că am luat-o pe calea greșită.
Îmi pare rău.
Ce-i cu el?
Ce-ar fi să-l duc la mine acasă? Va avea mai mult loc acolo și…
Nu, îl duc la mine.
Lasă-ne acolo, te rog.
Îmi pare rău…
- Vai. - Do-san, ești bine?
Ce se petrece?
- Măi! - Do-san.
- Do-san? - Măi, Do-san!
- O să vomit. - Do-san.
- Do-san, dră Seo? Poți, te rog… - Da, rezistă.
- Hei, nu! - Vino aici.
- Do-san, conduc. - Măi, vino aici.
Da, lasă-te pe mine.
- Ești bine? - A vomitat?
Nu încă.
„Nu încă”?
De ce a băut atât de mult?
Și eu mă întreb.
Prostul ăsta nu știe cât ține la băutură.
- Cred că e greu. - Deloc. E ușor ca un fulg.
E un slăbănog. Cred că are cocoașă și osteoporoză.
Unde să-l duc?
- Pe aici. Hai pe aici. - Pe aici?
Vai, ce ușor e! Fratele meu ușor ca fulgul.
Aoleu!
Vai, mâna, picioarele, umerii și spatele!
Ce? Ai zis că e ușor ca fulgul.
Doamne!
Un fulg imens îmbibat în apă!
Uitați ce am zis. E ca un elefant ud leoarcă.
Elefant… Nu, elefanții sunt simpatici.
Ce altceva mai e? Ceva greu și enervant…
Al naibii de enervant.
Vai, mi-a scăzut rău glicemia!
Vai de mine! Se pare că Do-san are probleme cu stomacul.
Ce?
Vai, când s-a întâmplat asta?
Se pare că a vomitat în liniște.
E foarte politicos. Doamne!
- „Politicos”? - Da.
Ați zis „politicos”?
Ce anume vi se pare „politicos” la asta și la asta?
Taci! Te aude Dal-mi.
Ieși și spală-te!
Păi… Ăsta e singurul tricou care-mi vine, nu?
Îl mai am și pe ăsta. Îți place mai mult?
Nu, e în regulă.
Îl spăl și vi-l dau înapoi.
Nu te deranja. Păstrează-l.
Bine.
Bine, atunci eu plec.
Ai zis că ți-a scăzut glicemia. Mănâncă cu noi.
Ia cina cu noi dacă încă nu ai mâncat.
Atunci, rămân la cină.
Poftim, asta e a ta.
- Hai să mâncăm. - Pare apetisant.
- Mănâncă. - Mulțumesc.
Vai de mine!
De ce sunt aici?
Eram cu prietenii mei până adineaori.
Prietenii tăi te-au abandonat,
așa că eu și dra Seo te-am adus aici.
Vino și tu. Sigur ți-e foame.
Dă-te mai încolo.
Poftim.
Știți, eu…
Supa aia e a mea.
Am mâncat cod negru și melci, dar nu știu de ce mi-e foame iar.
Pentru că ai vomitat tot.
Aici.
Nu, pe mine.
Ar trebui să te schimbi și tu.
Mulțumesc.
E bine stomacul?
- Te doare capul? - Nu, sunt bine.
Scuze.
Cred că ți-a fost greu.
Nu, e-n regulă.
Vrei să dormi aici în seara asta?
- Pot? - Țicnitule!
Desigur. Va dura ceva până-ți revii din beție.
Dormi aici în seara asta.
Atunci, pot …
să dorm și eu aici?
- Poftim? - Ce?
Ce?
De ce?
Mi-aș face griji să-l las pe Do-san singur aici.
Suntem foarte apropiați.
Sau poți veni cu mine, să știi.
Mulțumesc pentru mâncare.
Doamne!
Serios?
La tine acasă ai un pat imens, cu vedere la Râul Han.
De ce să dormi aici?
Uite cine vorbea. De ce să dormi aici, când ai casa ta dragă?
Nemernicii bogați sunt lacomi.
Ce? M-ai făcut nemernic?
Ce-ai zis?
Scuzele mele.
Să reformulez. „Oamenii bogați”.
Oamenii bogați sunt lacomi.
De ce zici că-s lacom? Ce-am făcut?
Cumva, tu ai mai multe de oferit decât mine.
Poftim? Ce am eu și tu nu ai?
Multe! Foarte multe.
Ai cu patru centimetri în plus față de mine.
Sunt cocoșat.
Ești mai tânăr decât mine.
Tu ai 20 și ceva de ani, eu am în jur de 35.
Ai un apartament cu vedere la râu și ceasul ăla foarte scump.
Tu ai…
Doamne, ce fac aici?
Bine! Bravo ție că nu ai nimic.
Exact. Nu am nimic. Am doar acel ceva.
Am un singur lucru și înseamnă totul pentru mine.
Mi-l iei?
Atunci hai să facem schimb.
Ia apartamentul meu cu vedere la râu și ceasul scump
în schimbul acelui lucru.
Nu, mulțumesc.
- Doamne! - Vai, serios?
Ce cald e!
E foarte cald.
Adu-mi niște apă.
NOONGIL 4,4 STELE
LEE SO-YEONG
Am vizitat Gangju cu fiica mea
care-și pierde vederea.
NoonGil i-a zis că era un câmp frumos și înflorit de floarea soarelui
pe marginea drumului.
Îmi doresc să-l fi văzut când încă mai putea vedea.
Atunci, i-ar fi fost mai ușor să înțeleagă pe deplin
ce-a vrut să zică NoonGil prin cuvântul „frumos”.
M-am luat cu viața de zi cu zi
și nu i-am arătat așa o frumusețe când încă putea vedea.
Regret amarnic.
Până la urmă, asta e o sesiune de refulare inutilă, nu o recenzie.
Ați scris că e inutilă.
Dar pentru mine, e mai valoroasă decât orice.
Vă doriți să vadă și să-și amintească frumusețea.
Mă regăsesc în ce ați zis.
Și eu mi-aș dori să dăruiesc persoanei dragi
cel mai frumos peisaj,
ca să nu regret mai târziu că n-am făcut-o.
- Unde e Do-san? - Ce?
Nu e aici. Nu i-am văzut nici rucsacul sau hainele.
A plecat deja? Fără să-și ia la revedere?
Nu are acum.
DO-SAN
Doamne!
Alo?
E duminică. Ce planuri ai?
Nu mare lucru. Unde ești?
Hai să te scot la întâlnire. Și pe dna Choi.
Acum? La întâlnire?
- Și pe bunica? - Pe mine?
Ce e asta?
- Ți-ai luat mașină? - O să-mi iau.
E închiriată. Urcați!
- E mașină electrică. - Doamne!
- Unde vă duceți? - Undeva, departe.
- Poftim? Mai zi o dată. - Am zis că undeva, departe.
Dar unde?
De ce? Iar ne urmărești? E întâlnirea noastră.
„Întâlnire”?
Doamne!
Sigur pot să vin și eu dacă e o întâlnire?
Firește, trebuie să veniți cu noi.
Unde ne duci?
Într-un loc unde e mai frumos decât în Santorini.
- Există așa ceva în Coreea? - Da.
- Uite! Oceanul! - Doamne! Plaja!
Santorini!
- E uimitor! - Mai frumos decât în Santorini.
- Bunico! - Doamne!
Bunico!
Ce frumos e aici!
E foarte frumos aici, nu?
Vai de mine!
Doamne, ce entuziasmată e!
Bunico!
- Bunico! - Nu fugi. Bine.
Să nu fii încă uimită.
E foarte frumos la apus.
Priveliștea de aici îți taie respirația.
Cu insula aia și tot. Priveliștea de aici.
- Auzi, Do-san? - Da?
Poți împrumuta de la cineva o săpăligă și o pereche de cizme de cauciuc?
Poftim?
- Pentru ce? - O să vezi.
- Du-te. - Bine.
- Mă duc eu? - Nu, mă descurc.
- Repede. - Bine.
Ce frumos e aici!
Vai, e una mare! Ia să vedem.
Nu e ce trebuie.
- Doamnă Choi! - Da?
Uitați-vă acolo, vă rog! Marea se vede frumos de aici!
Frumos, pe naiba!
Nu-ți dă peisajul de mâncare!
Ce prostovan!
Vai de mine! O să ne ajungă cel puțin o săptămână.
Nu de asta am adus-o aici.
Cred că mi-ai citit comentariul.
Ce?
Păi, e…
Mulțumesc.
Nu e frumoasă marea?
Ba da.
Încă una! Asta e mare.
Yeong-sil!
Ce vezi acum?
Un bărbat și o femeie care par să fie împreună stau pe o plajă frumoasă.
Do-san a vrut să vezi asta, bunico.
Da.
Sunt recunoscătoare.
Bunico, m-ai întrebat de curând care îmi place mai mult.
Do-san de acum 15 ani, sau Do-san pe care îl știu acum.
Așa e.
Pot fi două persoane diferite?
Ce vrei să zici?
Am o senzație ciudată de care nu pot să scap.
Sunt ciudată, nu?
Da.
Știi că e o prostie.
Și îl placi pe Do-san.
Da, îl plac.
Îl plac atât de mult, încât…
Bunico.
Mă sperie puțin.
Am multe întrebări să-i pun, dar mi-e teamă.
E gata! Haideți!
- Bine! - Haideți la masă!
- Să mergem, bunico! - Bine.
- Cel mai bun grătar de piept de porc. - Serios?
Știți cumva dacă e vreun magazin în zonă care caută angajat part-time?
M-am plimbat pe aici, dar n-am văzut niciun anunț.
Cine mai pune astfel de anunțuri? Toți folosesc aplicația.
Aplicația?
Nu știți ce e o aplicație? E pentru mobil.
A, da.
Auzi?
Se pare că am greșit drumul.
Mă întorc imediat.
Aici se termină drumul.
NU TRECEȚI CAPĂT DE DRUM
Trebuie să ne întoarcem.
La ce te uiți?
N-am mai văzut atâtea stele pe cer.
Nici eu.
E bine că ne-am rătăcit.
- Dal-mi. - Da?
Vrei să mai rătăcim?
Văd că nu vrei să te duci acasă.
Nu e vorba de asta.
Te-ai certat cu părinții?
Nu.
Cum să mă cert cu ei?
Doar că… Știi tu.
Doar că ce?
Doar că
nu sunt un fiu bun.
Mă simt prost că-i dezamăgesc mereu.
Cred că înțeleg.
Vrei să fii strălucitor ca luna,
dar te simți ca o stea minusculă, cât o particulă de praf. Asta e?
Da.
- Dal-mi. - Da?
Practic, n-a fost o analogie bună.
Acelea sunt stele, iar luna e un satelit natural.
Stelele par minuscule ca particulele de praf,
dar majoritatea sunt mult mai mari decât luna.
Și ca masă, și ca energie.
De aia îi vorbește lumea de rău pe ingineri.
Da, de aia.
Cred că e o analogie bună.
Tu ești steaua de acolo, care pare o particulă minusculă de praf.
O stea fixă,
care e mai mare decât luna.
Așa că nu fugi!
Sunt sigură că părinții tăi vor realiza asta, exact ca mine.
Dal-mi.
Da?
Îmi pare rău.
Pentru ce?
Doar…
Pentru că am luat-o pe drumul greșit.
Chiar sunt foarte multe stele.
Și e imens.
Scoicile alea ne vor ajunge zece zile…
Nu. O lună, aș zice.
Nu te subestima. Aș zice maximum o săptămână.
Doamne.
- Bunico, ce e asta? - Ce?
Un anunț ca să angajez pe cineva cu jumătate de normă.
Nimeni nu se mai uită la astea.
Îți postez pe aplicație.
E-n regulă. Nu e nevoie.
Mulți nu știu să folosească așa ceva.
Angajez pe cineva care nu știe.
AGENȚIE FORȚE DE MUNCĂ
Auzi, Do-san a ajuns bine acasă?
Sunt sigură că a ajuns.
- Ne vedem mai târziu. - Bine.
Sigur nu te-a sunat, nu? Sper că nu mă minți.
Chiar nu m-a sunat. De ce să te mint?
De ce nu răspunde?
- Nenorocitule! - Tată.
Ce-i în capul tău?
Ți-am dat bani ca să-ți deschizi o afacere.
Crezi că ți-am dat banii mei munciți cu greu
ca s-o preia o fată oarecare?
- Îmi pare rău, tată. - Dă-i drumul, dragă.
Ce faci? Ne faci de râs.
Fata aia te-a ademenit
să-i predai postul de director?
Nu, tată. E mult mai calificată decât mine.
Eu sunt un nimeni, tată.
Sunt un neica nimeni care blufează că pune bazele unei afaceri.
Îmi pare rău.
Nu ești un neica nimeni.
Ești cel mai tânăr om
care a luat medalia de aur la Olimpiada de Matematică!
Tată…
În ziua aia am copiat.
Îmi pare rău.
Ce?
Un neica nimeni a pretins că e geniu.
Îmi pare rău, tată.
Simt că mereu te dezamăgesc, oricât m-aș strădui
și oricât de bine m-aș descurca.
Mă omoară pe dinăuntru, tată.
Îmi pare rău.
A XV-A OLIMPIADĂ DE MATEMATICĂ MEDALIA DE AUR NAM DO-SAN
E bine tata?
Firește că nu e bine.
Dar va fi.
Nu-ți face griji.
Acum te simți mai bine?
Da.
Adică…
Da, acum mă simt mai bine.
Îmi pare rău că mă simt așa.
Îmi datorezi scuze pentru altceva,
nu pentru asta.
Faptul că am auzit de tine de la altcineva…
Asta doare tare.
Doare mai tare că nu am aflat prima,
decât că am aflat ce ai făcut.
Cheon-ho e mai important pentru tine decât propriii părinți?
Îmi pare rău.
Da, chiar ar trebui să-ți fie.
Îi e rușine? De ce se ascunde?
Cumva ești așa
fiindcă ai sentimente pentru Dal-mi?
Nu.
Eu. Tocmai ți-am zis.
- Stau așa… - Da, arată-mi.
- Și? Le faci pe amândouă? - …și tricotez.
De ce ai făcut-o?
De ce ai făcut tot posibilul să ne ajuți, chiar de a trebuit să minți?
Păi, asta…
Domnișoară Seo, eu…
Dal-mi!
Dar unde?
De ce? Iar ne urmărești? E întâlnirea noastră.
Un anunț. Cineva caută să angajeze!
Cere și ți se va da! Nu, hei!
Care-i problema ta, tanti?
Scuze, sunt într-un necaz.
Ce porcărie! Eu sunt în necaz.
Nu judeca o carte după copertă.
Chiar am grave probleme financiare.
Tu ești tânără, ai multe opțiuni.
Cum se numește aia? Da, poți folosi aplicația.
Slavă cerului!
CHEONG-MYEONG CRENVURȘTI ÎN ALUAT CĂUTĂM AJUTOR
CRENVURȘTI GRATIS CONTACT: CHOI WON-DEOK
Mama? De ce caută ajutor?
CHEONG-MYEONG CRENVURȘTI ÎN ALUAT
Nu, nu pot lucra cu mama-soacră.
Sunt prea bătrână pentru așa ceva.
Tot e mai bine decât să-l suport pe ticălosul ăla.
Doamne, totuși…
Mi-e prea rușine să dau ochii cu ea.
Și îl placi pe Do-san.
Da, îl plac. Îl plac atât de mult, încât…
Bunico. Mă sperie puțin.
Am multe întrebări să-i pun, dar mi-e teamă.
- Vă îngrijorează ceva? - Ce?
Ce te aduce pe aici?
- Am venit să returnez ăsta. - Ce?
Ți-am zis să-l păstrezi.
Știți că nu-mi place să fac asta.
E încă soare și e devreme. De ce oftați întruna?
Sunt doar îngrijorată.
Dal-mi e suspicioasă.
Ce? De ce?
Vă suspectează și pe tine, și pe Do-san.
Vai, ce ne facem?
Da, scrisoarea aia!
Mai bine mă duc s-o caut.
- Ce scrisoare? - Știi tu,
acum ceva timp, îl căuta pe Do-san ca să se întâlnească cu In-jae.
Nu mai știi
cireșul din fața fostului meu magazin din Seonju?
A zis că a lăsat scrisoarea acolo.
Găsesc scrisoarea aia și i-o dau lui Do-san.
Dacă îi arată scrisoarea,
nu se va mai îndoi de el, nu?
Seonju e departe. E prea mare bătaie de cap.
Lăsați-o baltă.
Mă întorc imediat dacă iau autobuzul expres.
Dar de ce să faceți asta?
În felul ăsta, mă asigur că nici Do-san, nici Dal-mi nu suferă.
Și eu?
Ce-i cu tine?
Nu vreau să faceți asta.
Nu vreau s-o mai mint.
- Despre ce vorbești? - Eu mă retrag.
Îi zic lui Dal-mi că Do-san e un impostor
și-mi cer scuze că am mințit-o.
Dar mi-ai zis atunci că nu vrei s-o dezamăgești…
Da, așa e!
Dar urăsc asta și mai mult.
- Ji-pyeong. - Îmi pare rău, dnă Choi.
V-am mințit atunci.
De fapt…
o plac pe Dal-mi.
Vreau să te întreb ceva.
Faptul că am auzit de tine de la altcineva… Asta doare tare.
DAL-MI
Nu poți face asta.
- De ce? - Mai întrebi?
Știi că Dal-mi și Do-san sunt fericiți împreună.
Dar eu nu sunt!
Mă tot gândesc la ea
și o vreau și mi se pare nedrept.
Ce naiba fac?
De ce nu mi-ai zis atunci?
Acum nu-i mai poți spune.
- Nu le poți face asta. - De ce nu?
De ce nu pot fi eu?
- Ji-pyeong. - Da, aveți dreptate.
E o greșeală. N-ar fi trebuit să se întâmple nimic din toate astea.
Îmi doresc să nu vă fi cunoscut niciodată.
Mă descurcam bine, mersi.
Nu-mi lipsea nimic!
M-ați convins cu porecla aia, Băiat Bun.
Și m-am băgat unde nu-mi fierbea oala.
M-am purtat ca un idiot, exact ca atunci.
Ji-pyeong!
- Ești bine? - Da.
- Să mergem! - Da.
Plouă? Prognoza nu anunța ploaie azi.
Nu-i așa?
Cine-ar fi crezut că începe ploaia din senin? Doamne!
Fugim împreună până acolo?
Nu te pot lăsa să te ude ploaia.
Haide, să fugim!
- Nu, dispari. - Haide!
- Dispari! - Haide, fugi!
La naiba!
Plouă?
Da, plouă cu găleata.
Plouă torențial.
Prognoza nu anunța ploaie.
- Unde e Do-san? - Păi…
Sigur ajunge și el imediat. Înghețat și ud leoarcă, așa, ca noi.
Împrumutați-mi umbrela, dră Jung.
Chiar vrea să fie așa?
Uscați-vă. O să răciți.
- Asta înseamnă… - Că avem verde?
Îl iau acasă.
Alo?
Yong-san. Eu sunt. Dal-mi e cu tine?
A plecat deja cu o umbrelă.
- Unde? - La stația de metrou,
ca să nu te ude ploaia.
Bine, mulțumesc. Pa.
STAȚIA INTRARE SAND BOX
Ji-pyeong!
Îmi pare rău.
Îmi…
Îmi pare foarte rău.
Îmi pare rău că m-am enervat.
Mă duc la Seonju.
Voi găsi scrisoarea lui Dal-mi
și i-o voi da lui Do-san.
Urmează stația Intrare Sand Box.
Peronul este pe partea dreaptă.
CHEONG-MYEONG CRENVURȘTI ÎN ALUAT
Doamne.
Cred că e mâna destinului.
Ce să fac?
Do-san.
Câteodată mă întreb.
În acea primăvară, toți și toate păreau că mă părăsesc.
Fără scrisorile tale,
ce-ar fi însemnat acea primăvară pentru mine?
Aș fi jelit
florile căzute, în loc să mă bucur
de cele din copac.
Tot ce mi-aș fi amintit
din acea primăvară ar fi fost că am pierdut pe cine îmi era mai drag…
DO-SAN
Ce caută ăsta aici?
DO-SAN
…fără să-mi iau rămas-bun.
Mulțumesc că mi-ai fost alături
în acea primăvară.
Mulțumesc pentru scrisori.
Pe atunci, credeam că ești real.
Acum, vreau să cred că ești real, Do-san.
Îmi lipsești.
Așa că eu cred că a venit vremea
să te găsesc,
Nam Do-san.
Domnișoară Seo.
Ce faci aici?
Astăzi am luat telefonul bunicii din greșeală.
STAȚIA INTRARE SAND BOX
Ce? Ăsta nu e telefonul meu.
Dar am văzut un mesaj ciudat
care a apărut pe telefonul ei.
Am venit din curiozitate.
De unde știi de locul ăsta?
O știai pe bunica
dinainte să mă cunoști pe mine?
Cine ești, de fapt?
STAȚIA INTRARE SAND BOX
Lăsați mesaj după semnalul sonor.
Și cine e Do-san?
Domnule Han, te rog…
Spune ceva!
Bună, Dal-mi. Sunt eu, Do-san.
Bună.
Bunica ta a zis că ai telefonul ei.
Te-am tot sunat.
- Do-san. - Da?
Mai știi locul unde ne lăsam scrisorile acum 15 ani.
Mai știi unde e?
Poftim?
Unde e?
Dal-mi, asta e…
Răspunde-mi la întrebare. Te rog.
Dal-mi, unde…
Unde ești? Vin acum acolo.
De ce nu-mi răspunzi la întrebare?
Și de ce e dl Han aici, și nu tu?
Dal-mi.
Asta…
Păi… Alo? Dal-mi.
Te rog…
Telefonul este închis. Veți fi direcționat către mesagerie după semnalul sonor.
Se pot aplica taxe suplimentare.
Vântul
a devenit iar furtună
și vine către mine.
A fost amuzant?
Ar trebui să zici că nu e adevărat. Că tu ești adevăratul Do-san.
Visul meu trebuie să fie despre succes? Nu poate fi despre o persoană?
Nu totul a început cu favoarea pe care ți-am cerut-o.
Acum că știu că totul e fals, și eu mă simt la fel.
Tu ai transformat Samsan Tech în ceea ce e azi.
Vino către mine ca atunci.
Tu
ai fost visul meu.
Uită tot ce știai despre mine…
până acum.
Subtitrarea: Clarisa Ivanov