Pojke!
Tidvattnet är på väg in!
Jag varnar dig inte fler gånger!
Skepp! Där!
Daner.
Djävulens lort.
-Är de handelsfartyg? -Nej. De kommer som vikingar.
Vi ger oss av!
Skynda på!
Var är min son?
Uhtred, ta med ett halvt dussin män och rid till floden.
Det är hedningar där. Bevaka dem och se hur många de är!
-Självklart, far. -Gör inget mer. Förstått?
-Ja, far. -Osbert, vad är det?
Skepp! Jag såg dem först från stranden.
-Vad då för skepp? -Daner.
De är på väg mot floden!
Må Gud och hans helgon skydda oss, de har ingen själ.
-Vi måste be. -Vi måste handla.
Uhtred, slåss inte mot dem, inte en enda.
-Kom tillbaka innan skymningen. -Ja, far.
Gud har sänt dem som straff för våra synder.
Trams. De är här för att stötta vikingaarmén i Eoferwic.
Instruera prästen att be för vår räddning.
-Alferic! -Min herre?
För in dem!
Vi tar in alla kvinnor och gamlingar vi kan,
och för resten till högre höjder.
Sänd bud till folket.
Jag vill ha varenda man i fästningen, och varenda man måste vara beredd att dö.
DET SISTA KUNGADÖMET
KUNGADÖMET NORTHUMBRIA
NORRA ENGLAND ÅR 866 E.KR.
-Babordssidan, redo att ro! -Babordssidan, redo att ro!
-Styrbordssidan, redo att ro! -Styrbordssidan, redo att ro!
Far.
Smaka.
Smaklös.
-Färskt. -Sötvatten.
-Ja. -Vad ser du mer?
Jag ser en klar flod, fiskar stora som en mans ben.
Jag ser en skog full av kött, och en plats att bli fet och gammal på.
Hästar.
Ja, och jag ser spioner som håller på att skita på sig.
Ja!
Vi möts svärd mot svärd! Ni är hedningar!
Vi har den store guden på vår sida!
Kjartan, jag tycker att vi borde lära pojken en läxa.
-Ta in henne. I full fart. -Sätt full fart!
Varför lämnar jag byarna oskyddade och tar in männen?
Är det din fråga?
En by kan återuppbyggas, men en krigare kan bara dö en gång.
Danerna kanske är på väg söderut till Eoferwic.
Men de dödar alla de kan på vägen.
-Gå och leta upp prästen nu. -Ja, far.
Kom in, Osbert, göm dig inte i skuggorna.
Han vill veta om du är redo.
Nästan. Vet du vad min uppgift är?
Ett brev?
Ett svar på det här brevet från kung Ella…
…där han ber din far om hans stöd, hans armé,
för att hjälpa honom återerövra staden Eoferwic.
Just därför är det viktigt att du kan läsa och skriva.
Far kan inte det.
För din far är det för sent.
Kung Ella kunde ha skickat en ryttare.
Ja, men hur vet vi att ryttaren talar sanning?
Eller minns det sanna budskapet?
De här breven kommer att representera historien, fakta.
Din far informerar kung Ella och kung Osbert,
att han kommer att ansluta sig till deras arméer i Eoferwic.
Och Bebbanburgs sigill garanterar brevets sanningshalt.
Varför strider vi för Eoferwic?
Vi strider för Eoferwic för att vi inte vill se England
bit för bit bli danskt.
Jag har hört att vi var hedningar en gång,
och att Woden och Oden är densamma.
Vi insåg att vi hade fel och vände oss till Rom.
Jag har hört att hedningarna har vildsinta krigsgudar.
Vi har rätt och de misstar sig.
Osbert, vi är välsignade.
Jag borde tvinga dig att svära på St. Cuthberts kam,
att du aldrig nämner Woden igen.
Men om jag hade en hund som hette Woden, då?
-Vad skulle du göra då? -Det har du inte!
Eller en gris vid namn Tor? Kom, så går vi till din far.
En gris som heter Tor.
Är det verkligen Sankt Cuthberts kam?
Självklart är det hans kam,
och hans heliga hår finns i kammens tänder.
Var var din far senast?
Han satte på tjänsteflickan.
-Det är en lögn, Osbert. -Nej.
-Tröttnar du aldrig på att retas? -Nix!
Ryttare närmar sig!
Han rider på Uhtreds häst.
Osbert?
Nej!
Begrav det som finns kvar av honom.
Kom, Osbert.
Vad var det sista jag sa till honom?
Du sa till honom att vakta, inte slåss. Vi vet inte hur illa…
-“Slåss inte” betyder slåss inte. -Han var ung.
Vi skulle inte strida innan Eoferwic.
Ni ville träffa Osbert, min herre.
Du.
Du heter nu Uhtred. Uhtred, son till Uhtred.
-Har du din bärnsten? -Ja, far.
Prästen visar dig din historia, pergamenten.
Få honom att förstå vem han är.
Min herre, jag vill döpa honom igen.
Kommer han till himlens portar som Uhtred kan de undra vad som hänt Osbert.
Gör det ni måste, men gör som jag ber.
Min herre.
Vi var kungar här en gång, pojke.
Kungar över all mark mellan floderna Tuede och Tine.
Vi borde bli kungar igen.
Ja, men det kvittar vad de kallar oss, så länge de lyder.
Våra förfäder tog detta land,
och det har stärkts med vårt blod och våra ben.
Och nu är du Bebbanburgs nye tronarvinge, hör du mig?
Och du dör för det om nödvändigt.
Ja, far. Och jag ska ge dig huvudet av mannen som dödade Uhtred.
Nej, du är Uhtred!
Har du inte lyssnat på mig?
Tala inte om för mig vad du ska göra, du är bara en valp!
Du ska inte ge mig nånting, du ska se och lära!
Få honom i vattnet innan hans mor börjar tjata.
Hon är inte min mor.
Ta ut honom i strid så att han kan se och lära. Han är gammal nog.
Jag vill att du väljer 30 män och stannar här i Bebbanburg.
Skydda pojken, han är tronarvingen.
30 räcker och är få nog att utfodra. Gör du det för mig?
Jag följer hellre er till Eoferwic, men jag gör som ni ber.
Tack.
Kom, fort. Upp dit, snabbt.
Snälla, skynda er.
Fader i himmelen, ta emot din tjänare Uhtred,
bland de heliga helgonen
och de mest lysande änglarna.
Låt ditt heliga vatten rena honom och göra honom värdig din välsignelse.
Gör honom till ditt redskap och din spira.
Låt honom inse betydelsen av det skrivna ordet,
så att han kan uppleva din salighet och sprida ditt budskap.
-Beo… -Låt honom bli allt visare
och mer respektfull, så han kan styra på ett gudfruktigt sätt.
Beoccca, han är renad.
Amen.
Uhtred, son till Uhtred av Bebbanburg, välkommen till den kristna världen.
Skåda ditt folk och dina besittningar.
Var är människorna och soldaterna?
På väg till Eoferwic, ledda av din far.
Han ska ansluta sig till Northumbrias två andra kungar.
Utan mig?
Du stannar i Bebbanburg med din vänliga farbror,
som svurit på att hålla dig säker.
Vill du strida kan vi bryta arm.
-Var är prästen? -Med din far. Ät.
Du har arbete att sköta, Uhtred, i stallarna.
Tack och lov har de lämnat hästar åt oss.
-Du borde äta. -Jag är inte hungrig.
Vi har jobb att göra, hästskit att mocka.
Kom när du är klar.
Scallion,
om min bror stupar i strid måste pojken stupa.
KUNGADÖMET NORTHUMBRIA
Vi kom hela vägen hit och ingen välkomstfest.
Jarl Ragnar.
Guthrum!
-Hur mår du? -Bra. Jag är hungrig.
-Och din pojke? -Han kommer.
-Ragnar. -Ubba, jag tog med män och hästar.
Trevligt att se dig, mår du bra?
Gav du honom hans egen sons huvud i gåva? Hur reagerade lorden?
Han gjorde inget.
Han tog in sina krigare i fästningen och höll dem där.
-Det var inte feghet. -Återhållsamhet.
Han räddar sina män.
Den mannen är Uhtred.
En av Northumbrias tre kungar, en krigarkung.
De två andra är dårar, de strider hellre mot varandra.
Stämmer det?
Kung Ella och kung Osbert gör båda anspråk på Eoferwic.
De har de märkligaste namn.
När strider vi?
Snart, hoppas jag.
Jag har inte bestämt det än.
Dårar eller ej, de har tre arméer.
-De är många. -Men de är splittrade.
Tre kungar, men bara en som kan leda dem, den här Uhtred.
Då dödar vi honom, så blir hela Northumbria vårt.
Lyssna på pojken, han påminner mig om mig!
Ja, när du var yngre.
Självklart när jag var yngre. Han är bara en pojke.
-Jag säger bara det. -Ubba, sa du att jag var gammal?
-Storri? Jag börjar inte bli gammal. -Nej.
Ubba,
jag har sett marken utanför staden.
Jag har en plan, en bra plan.
Och min son vill fukta sitt svärd med dig.
Strider vi då?
Storri?
Tecknen är goda.
Senast i morse såg jag en korp flyga mot saxarnas läger,
och han bad mig följa honom, jag är säker på det.
Då strider vi.
Vad är det här för ett helvete?
Ett hedniskt helvete. Vi är fler än de.
Men det måste finnas fler.
Det blir som vi bestämde. Vi angriper med halva styrkan,
den andra halvan följer efter när vi vet hur många de är.
De har dragit sig till högre marker.
King Ella, dina och lord Uhtreds arméer attackerar i första vågen.
Var beredda!
Sköld!
Nej! Inte utan mig!
När det skymmer är vi fria från den här pesten
och räknar vår del av bytet!
Min sköld!
Döda dem alla!
Vallen håller.
Sätt fart! Träng igenom!
Träng igenom!
Lätta!
Tryck på! Fortsätta trycka på! Det fungerar!
Träng igenom!
De orkar inte kämpa emot.
-Vi vinner, titta! -Vi vinner.
Inte än!
Gode Gud, nej.
Sköld! Vall!
Gode Gud, var nådig, inte detta!
Döda dem alla!
Benen! Benen! Skydda era ben!
Lyft upp ditt svärd
och skona dessa män av England som strider i ditt namn.
Låt hedningarnas hjärtan skrumpna och vittra sönder.
Skänk din styrka till dessa män av England,
så att de kan glorifiera ditt namn med djävlarnas blod.
Förbarma dig nu, herre.
Överge oss inte, överge inte England.
Följ mig!
Fånga honom!
Stäng vallen och fånga honom!
Nej!
Han är som en geting.
-Getingen har förlorat sin gadd. -Ja.
Är du säker på att han är saxare? Han strider som en dan.
Ja.
Låt henne vara!
Hon ska leva!
En del av de unga kan komma till nytta.
Far, här är pojken jag talade om.
Den som nästan dödade dig? Och du lämnar honom med mig?
Jag har aldrig sett en man överlista dig.
Skär upp lite kyckling åt mig.
Försiktigt, bladet är vasst.
Det kan döda en man.
Kycklingen ligger på ditt fat.
Har du alltid varit blind?
Jag ser tillräckligt.
Så…vilka har de dödat där nere?
Fångar.
Alldeles nyss en kung.
-Dog han värdigt? -Nej.
Då borde han inte ha varit kung.
Säg mig, vem sitter mitt i salen?
Är det en stor man och en liten man?
Ja, och en gråhårig man sitter mellan dem.
Om du får leva bör du akta dig för den stora mannen. Ubba.
Mitt råd till dig är,
att aldrig förarga Ubba och aldrig nånsin slåss mot honom.
Om jag får leva?
Han lyssnar inte på nån annan än gudarna.
Män som tar sina order från gudarna är oförutsägbara.
Vad menade du med “om jag får leva”?
Du är min fånge.
Den gråa mannen är Egbert. Han är en saxisk ealdorman.
Han har svurit sin lojalitet och kallar sig nu för kung.
Han är kung av inget.
Snart blir alla Englands kungar kungar av inget.
Northumbria är vårt. Mercia blir snart vårt.
Sen Östangeln, Cornwallum,
och det största priset är det sista kungadömet: Wessex.
Jag har hört talas om Wessex.
Vad som helst kan växa i Wessex.
Säg mig ditt namn.
Uhtred.
Jag är ealdorman av Bebbanburg.
-Är du? -Ja, jag äger mark i norr.
Hur länge har du varit ealdorman för dessa marker?
Din far valde att strida mot oss, och är nu… död.
Han… Han höll inte av mig.
Jag förstår nu varför min son skonade dig.
Uhtred av Bebbanburg, du är en krigare.
Drick lite öl.
Drick det.
Drick mycket.
Här.
Gå dit upp med det.
Jag funderar på att behålla båda.
Pojken och flickan. De kan hjälpa din mor.
Är du oenig?
Nej, men vi dödade hans far.
Och är han ealdorman kan vi sälja honom för en lösensumma.
Kanske.
KUNGADÖMET NORTHUMBRIA
Brida, var försiktig så att du inte spiller vattnet,
då blir golvet till lera.
Uhtred, veden måste huggas.
Brida, du kan ta hand om getterna.
Hinner Uhtred leka?
Inte förrän arbetet är avklarat.
Jag gillar inte att vår dotter måste leka med slavarna.
-De är bara barn. -De har en plats.
Tjurskalle…
Min häst.
Hej, Ragnar Ragnarson!
Hej, Uhtred av någonstans.
Du kan väl lära mig använda svärdet.
Vi lär inte slavar att strida.
Din tunga kommer att bli din död, pojke.
Återgå till arbetet nu!
Vad involverar leken?
Vi byggde ett slott i passet.
Jag är en hålldam, och Uhtred är en krigare.
-Inte en tjänare? -Det är en lek.
-En varg? -Uhtred!
-Det var en varg. -Ett vildsvin! Se upp!
Jag såg den, dess vassa tänder och gula ögon.
-Låt inte vargarna ta mig, Uhtred. -Håll dem borta med elden.
Jag ser dem. De är stora som Ubba och luktar värre.
Såg du?
Uhtred?
Stanna där uppe.
Titta!
-Uhtred, vad händer? -Stanna där uppe, Thyra.
-Det är Sven, han gör dig inte illa. -Men han dödar oss.
Han dödar oss! Spring!
Det var ett riktigt svärd!
Jag såg det.
-Uhtred! -Thyra.
Vad är det här? Har du bråkat igen?
-Ja. -Med Sven?
-Kjartans son? -Ja.
Uhtred, han är mycket större än du.
-Han är en skit. -Varför säger du det?
Vem började?
-Vem började bråka? -Jag började bråka.
Av ingen annan anledning än att han är en skit?
Daner har mördat för mindre.
Uhtred, nu räcker det!
-Vill du bli såld, pojke? -Jag vill äta.
-Tala högre. -Jag vill äta!
Vill du äta?
Vet du vad? Jag tycker att du ska få svälta.
Bråk är att vänta sig, men inte olydnad.
Sven började bråka!
Kjartan!
Jarl Ragnar, låt mig först säga, han är en bra pojke.
Han tog sitt svärd till mina marker. Jag vill tala med honom.
-Han kommer att tjäna på ert skepp. -Han har förolämpat mig.
-Han menade inget illa, min herre. -Menade inget illa?
Han tittade på min dotters nakenhet.
Och han straffades. Er saxiska slav högg honom.
Ska jag göra en fyrkant av grenar?
Tänker du strida mot mig för din son eller hämta honom?
Sven! Kom ut hit.
Säg vad du har att säga.
-Förlåt. -Han hör dig inte.
Förlåt, min herre, för det jag gjorde.
Du la händerna på min dotter.
Du klädde av henne naken.
-Halvnaken, min herre. -Han är i den åldern.
-Är det sant, halvnaken? -Ja, min herre.
Då tar jag bara ett av hans ögon.
Nej, min herre, snälla!
Kjartan, du är förvisad från mina marker.
Jag har nåt åt dig.
Vad är det?
En amulett. Tors hammare.
-Men… -Men vad?
Du är kristen.
Ta den.
-Jag kan inte. -Vill du inte ha den?
-Jo, jag vill ha den! -Ta den!
-Jag försöker. -Ta den!
Han vill nog inte ha den.
-Jag vill visst ha den. -Nej, det tror jag inte.
Tack.
Berätta om Danmark…
…ditt hem.
Vad kan jag säga om Danmark?
Det är vått.
Och kargt…
…och marken är så platt och sandig, att man inte kan odla en fis.
Det är därför vi är i England.
För att odla.
Och därför som unge Ragnar snart ger sig av till Irland.
För att strida?
För att göra mig rik.
Vill man ha mark eller silver måste man ta det.
Du gjorde mig… stolt i dag… Uhtred.
Du gjorde mig stolt.
Jag känner inte dig, du ser inte ut som en budbärare,
och Ubba ska inte betala än.
Nej, min herre, jag var skeppsmästare.
Jag har inga skepp. Jag behöver ingen skeppsmästare.
Jag har nyheter ni nog vill höra.
-Jaha… -Jag vill ha nåt i gengäld.
Inte nu.
Men vi kanske kunde fortsätta att hjälpa varandra.
Kanske.
Två dagar söderut
finns en liten råtta med mannen jag tjänade,
tills han förvisade mig.
Han har en slav, behandlar honom väl.
Det är en slav ni har rätt att köpa tillbaka om ni vill.
Köpa tillbaka?
Det är din brorson Uhtred, min herre. Han lever.
Och om jag inte vill bli friköpt?
Din familj har fått veta att du fortfarande lever,
och de vill att du återlämnas.
Men de måste betala.
-Betala Ragnar? -Ubba tar mer än hälften. Det är normalt.
Men jag har ingen familj.
Håll dem där borta, tjudra hästarna.
Scallion, kom hit.
Uhtred.
Behandlar de dig väl?
-Jag får mat, ja. -Bra. Det är allt vi begär.
Vad har du runt halsen, en symbol?
-De tvingar mig att bära den. -Får jag se den?
Jag ska tala klarspråk.
Din farbror kommer att döda dig.
Du kan inte återvända till Bebbanburg, du måste fly.
Han vill bli ealdorman, han vill bli kung som den eländige Egbert där borta.
En marionettkung åt sina danska härskare. Bege dig till Wessex.
Kung Æthelred och hans bror prins Alfred, de är goda, kristna män.
Nu räcker det med viskningar i hans öra, präst.
Uhtred.
Ett ord till och jag gör din pung till en handväska.
-Jag möter dig där. -Det behövs inte.
Vad sa han?
Han frågade om du behandlade mig väl.
-Hur mycket? -Tre hundra.
Det är en absurd summa.
Hur kan en pojke vara värd 300 silvermynt?
För att jag säger det, för att han är en lord, en ealdorman.
Han är en pojke.
Jag är Bebbanburgs ealdorman. Jag bär sigillet och banderollen.
Det sigillet är min fars, vilket är nu mitt!
Du håller tyst. Du är till salu, inget mer.
-För lösen, lord. -Det var det jag sa.
Mina herrar, jag har gett upp mark, hästar,
jag har erbjudit ett generöst matförråd såväl som mitt svärd.
Allt jag begär i retur är ett rättvist pris för min enda brorson.
Vad anser ni är ett rättvist pris?
-Jag erbjuder 100 silvermynt. -Två hundra.
Min lojalitet och 100 silvermynt är ett rättvist pris.
Det är det inte.
Jag ger er 120 silvermynt för pojken.
Det räcker inte!
Som ni vill.
200 silvermynt.
Jag går med på era villkor.
Pojken är såld till jarl Ragnar.
-Vad? -Friköpt, min herre!
Det var det jag sa! Saken är klar!
Mina herrar, jag har färdats lång väg. Jag har erbjudit min lojalitet.
Och därför andas ni fortfarande.
Har ni en dispyt är den med mig nu.
Om affärerna är avklarade har vi öl att dricka.
Och kung Egbert behöver skita.
Kan jag inte köpas för en lösen längre?
Du hörde Ubba, jag köpte dig.
Jag kanske offrar dig till Oden.
Hur mycket köpte du mig för?
-För mycket. -Hur mycket är för mycket?
Mitt svärds vikt i silver.
Visst, jag kanske blev rånad, men vi gillar dig, pojke.
Vi tänker behålla dig.
Betyder det att jag är en dan?
Det betyder att du är Uhtred Ragnarson.
Du är min son nu.
Brida, ta ut geten genom sidodörren.
Nästa gång, jag lovar!
-Mor, titta! -Det är verkligen vackert.
Jag kan inte tro att jag redan förlorar dig!
Jag ska bo på andra sidan fältet.
Behandlar han dig inte väl, så tågar du bara rakt över fältet.
Se, vilket ställe!
Uhtred, tycker du om mitt bröllopshalsband?
Ja, väldigt fint.
Han vet inget om halsband.
Du kunde lika gärna fråga mig.
Uhtred, följ med. Du kan hjälpa mig slakta getterna.
Jag tvättade mig just.
Getterna blir glada.
Sen kan du sopa golvet.
Flytta dig!
Det här är bara en ursäkt att prata.
Nu när Thyra gifter sig kanske det är dags att du blir ihop med Brida.
Bra män frågar om henne.
Du måste besluta vad du är för henne, vad ni är för varandra.
Brida har sin egen vilja.
Ja…men jag ser hur hon tittar på dig.
Hon vaktar träkolet i natt i skogen.
Ta min häst och gör henne sällskap.
Jorden kommer att vara varm.
Varför inte?
Jag trodde att jag måste gifta mig med en dan för att bli en riktig dan.
Seså.
Jag älskar dig som jag älskar unge Ragnar.
Vad gör du här?
Tänker du nånsin på ditt engelska liv?
Vem du var innan vi kom till Ragnar?
Nej.
Gör du?
Jag tänker på vem jag…
Röster.
Män nedanför.
Daner. Vilka är de?
Den här vägen…
Det är Kjartan! Minns du honom?
Det måste vara Sven.
Vi måste underrätta Ragnar.
De är mellan oss och vallen.
Då går vi runt. Vi lämnar hästarna och springer!
Framför dörren.
Ragnar, rök!
Eld!
Vakna!
Vakna! Eld!
Kom!
Den här vägen. Ravn!
Kom. Kom fort.
Kom!
-Dörren är blockerad! -Den här också!
Var redo.
Den här är öppen! Följ mig! Den här vägen!
Bågskyttar!
Gå inte upp dit! Vänta på mig!
Kom!
Ragnar!
Stäng dörrarna, vi har Thyra, låt resten brinna.
Ta henne med dig till Valhalla.
-Ja. -Jag möter dig där.
Åh, nej.
Hitta silvret!
Nu!
De söker efter Ragnars rikedomar.
De hittar dem aldrig.
Leta på baksidan! Skynda er, vi ger oss snart av.
Du trodde att jag skulle låta dig gifta dig med nån annan.
Men…vet du vad jag ska göra med den här kroppen…
…den här munnen?
Jag ska göra allt jag drömt om… och mer.
Och vem ska stoppa det?
Jarl Ragnar den orädde är död.
Och med honom, Uhtred, hans saxiska husdjur.
En hög aska.
Vad som helst.
Ner!
Titta på den där mannen, saxaren. Han heter Scallion.
Han jobbar med min farbror. Han kommer att säga att jag är död.
-Låt honom göra det. -Jag ser honom med Kjartan.
Bränn det till marken.
Han och din farbror kanske samarbetar?
Hur kan de tro att de kan göra detta ostraffat?
De kommer att straffas, men inte av dig.
Uhtred, vi tjänar Ragnar bäst levande, vi berättar vad som har hänt.
-Jag måste döda nån. -Nej.
Och jag väljer honom.
Uhtred, nej!
Sätt fart!
Det viktigaste är att hålla ihop hästarna.
Lämna inga vapen kvar.
Flytta på dem så letar vi på baksidan.
Lämna inget där inne, ta bara ut allt.
-Ja, kom. -Här borta!
Kom.
Vet du vem jag är?
Det är mig ni letar efter.
Minns du mig?
Det finns inget mer. Nu ger vi oss av!
Ta med hästarna.
Det tillhör unge Ragnar.
Ja. Men vi spenderar det vi behöver för att överleva.
Vi berättar historien, och sen?
Vi hittar en ny herre att tjäna.
Jag står inte och ser på när de tar ifrån mig allt som är mitt.
Jag beger mig tillbaka…
Vart?
Till början.
-Är det Scallion? -Nej, min herre.
-Han ser ut som en dan. -Kan vara en av Kjartans män.
Jag är Uhtred av Bebbanburg, och jag ska ta det som är mitt!
Bebbanburg är mitt!
Hästar!
Undertexter: Kristina Donnellan