Jeg er født som adelsmand i England.
Sand arving til Bebbanburgs land i Northumbria.
Jeg var 12, da jeg drog i krig første gang.
Jeg så min far blive slået ihjel.
Stjålet af erobrerne sammen med den saksiske pige Brida,
blev jeg først slave og dernæst en søn for jarl Ragnar.
Skæbnen havde gjort mig til daner.
Havde gjort unge Ragnar til min bror, og Brida til min elsker.
Og så bragte skæbnen forræderi.
Brand!
Der blev spredt løgne om, at jeg havde dræbt Ragnar.
Så med hans skjulte rigdom flygtede vi sydpå...
...til Wessex.
Til Beocca...
...og til kongens bror, Alfred.
Betragtet af danerne som sakser, og af sakserne som daner,
var mit ord ikke troværdigt.
Men jeg er Uhtred, søn af Uhtred, og skæbnen betyder alt.
Af vejen, det er kongen!
Jeg må tale, herre.
Øksen skar dybt. Selv ikke en konge kunne overleve det sår.
Vi må bede, så får vi at se.
WINCHESTER KONGERIGET WESSEX
Jeg beklager, herre, det er det bedste, jeg kan gøre
uden først at tale med Alfred.
Jeg har mad og mjød, og endnu vigtigere, gode nyheder med.
Er Alfred død?
Stik modsat, han er i live, og han har sejret.
Vi besejrede danerne.
Hvorfor er det godt nyt?
Alfred fulgte dit råd. Du deler hans ære.
Ære? Hvorfor sidder han så i bur og må skide i et hjørne?
Kalder du det ære?
Kan hun ikke tie bare et øjeblik?
Nej, det kan eller vil hun ikke!
Behold din mad, jeg vil ikke have den!
Jeg spiser eller drikker ikke, før jeg løslades.
Kun Alfred kan beordre din løsladelse!
Jeg skal nok tale med ham.
Du burde bruge tiden, tøs, til at tænke over at forbedre dig.
Jeg vil bruge den til at forbande dig.
Så gør det!
Alfred afviste mit sværd.
Jeg tilbyder det ikke igen, med mindre han bønfalder mig.
Herre, nogle gange tvivler jeg på, om din stædighed ikke blot er dumhed.
Han sender bud efter dig, når han har skrabet mudder og blod af sin brynje.
Vi vil takke Odin for vor frelse.
Gør det!
Vi er danere!
Vis respekt!
Gør det igen, og jeg skærer dig op fra pik til hals.
Du er Wessex' helt. Tillykke.
Vi er i live.
Hvad er der?
Jeg kunne ikke vente.
Jeg hørte, du var i god behold, men jeg måtte have bevis.
Her er det.
Gå. Min kone hjælper mig.
Min herre.
Mit privilegium.
Sørg for, at den bliver repareret, og grundigt.
Jeg ville være fortabt uden dig.
Fingre og tommeltotter.
Hvem banker?
Min herre.
Frue.
Tilgiv mig, jeg håbede at kunne diskutere adelsmand Uhtred.
Fader, tilgiv mig, men min herre har brug for hvile.
Det har han. Du...
Tilgiv mig.
Aethelwold. Var du med på bakken, jeg så dig ikke?
Jeg var i god behold hos præsterne.
Der vil være andre slag, mange.
Og sådan vil det sikkert fortsætte, indtil vi alle er døde.
Siger du, at vi bør overgive os?
Aldrig... Aldrig.
Men jeg er ikke imod at gå på kompromis.
Hvor meget jeg end elsker Gud, har jeg ikke travlt med at nå i himlen.
Jeg frygter, at intet antal knælende præster vil ændre,
hvad en hednings økse allerede har besluttet.
Vores bønner bør være for kongens efterfølger,
hvem det end bliver.
Kronen er min, det er min førstefødselsret.
Er du uenig?
Modargumentet vil være, at du er ung, herre.
Jeg er min fars arving!
Ja, du er din fars arving,
men din far er også knyttet til Alfred.
En søn kommer før en bror.
Så bør du måske selv tale med kongen.
Jeg tænker, herre, at hvis din far på sit dødsleje
udnævnte dig som efterfølger,
ville Witan finde det svært at modsætte sig det.
Jeg tror, at din far kun ville være glad for
at hviske dig i øret, om han var ved bevidsthed eller ej.
Dit råd vil ikke blive glemt, unge Odda.
Tak, herre.
Guthrum, du drog i kamp uden mig.
Hvorfor?
Det var ikke hensigten.
Virkelig?
Hvorfor skete det så?
-Lad os tale indenfor. -Vi taler her.
De marcherede før, vi ventede dem,
og de gik i stilling på bakken.
Det vil ikke ske igen.
Nej, det vil ikke ske igen,
fordi du har mistet halvdelen af dine mænd.
Vi dræbte deres konge, Aethelred.
-Så du ham falde? -Ja, jeg så ham falde.
Han blev ramt af en økse. Han er død.
Vi blev ikke slået.
Du vil være konge af Wessex,
det tillader jeg.
Men hvor er min betaling? Mit sølv, mit korn?
Det blev lovet, og nu er det væk.
-Det er der stadig. -Danere taber ikke.
Jeg har ikke tabt.
Du har givet dem håb, Guthrum. Det er værre.
Uden kongen er der intet håb.
Hvis de har slået danerne,
hvilket jeg ikke tror på, hvorfor fester de så ikke?
Præsten lyver ikke, på trods af at han er præst.
Hvorfor er de så anderledes? Så bedrøvede?
Det er Guds ønske.
Jeg bliver ikke en saksisk kvinde.
Jeg vil ikke vaske, arbejde i marken og lave mad, til jeg falder om.
-Det vil ikke gå så vidt. -Det bliver ikke mit liv.
Alfred kan hjælpe os.
Vi bruger ham...
For ly og dernæst rigdom.
Han har brugt dig.
Og nu skylder han mig noget.
Godmorgen.
Mange tak for i nat.
Åbn døren, jeg vil tale med min far.
Åbn døren, eller jeg får nosserne skåret af dig.
Aethelwold.
Jeg er her for at bede for min far, kongen, for at være hos ham.
Kongen er død.
Hvorfor blev jeg ikke tilkaldt? Jeg skulle have været hos ham.
-Du var forsvundet. -Jeg var i mit sovekammer.
Før han døde, udnævnte kongen mig som arving.
Det var det, han sagde.
Det er sandheden, hans sidste ønske.
Hans sidste befaling.
I gør alle klogt i at gentage det.
Jeg informerer Witan om dit krav.
-Det burde du. -Selvom alle her, og flere,
har hørt din far love sin krone til Alfred.
Han må have talt i vildelse.
I hvilken anledning?
Jeg er kongens søn.
Gør din pligt.
Min herre.
Uhtred, tilgiv mig for jeres forsinkede løsladelse.
Jeg havde andet at se til.
Mjød, fader?
Lidt, og til vores gæster.
Det lader til, at du talte sandt.
Det gjorde jeg.
Selvom jeg indser, at vores sejr er midlertidig,
står jeg i gæld, Wessex står i gæld.
-Er min undskyldning nok? -Det er det ikke, herre.
Uhtred mener, at det ikke er nødvendigt.
Jeg vil betragtes som adelig.
Fordi jeg er adelig.
I Northumbria. Dette er Wessex.
Dette er England. Et kongerige, sagde du.
Du står helt uden land.
Så er det det, jeg vil have og fortjener, land.
Jeg hentede dig blot for at takke dig,
men vi taler på et andet tidspunkt, nu har jeg andre
og vigtigere sager at se til.
Jeg gav dig sejren, herre, hvad er vigtigere end det?
Kongen er død.
Hvornår?
Jeg har lige været hos ham.
Min første gerning som konge vil være at tilbyde danerne fred.
Så vil de se dig som en kryster... Herre.
Så må jeg overbevise dem om det modsatte.
Pige, kom til mit kammer med frugt,
nogle udskårne æbler og mælk.
Hvil dig, vask dig og spis, du har fortjent det.
Hvad siger du?
Sådan taler du ikke til en kommende konge.
Han er ikke min herre og bliver ikke min konge.
Hør nøje efter, Uhtred. Det er Alfred, man skal følge.
Han er din vej tilbage til Bebbanburg som herre og mester.
Uhtred sti er Uhtreds sag, ikke en præsts.
Tilgiv mig, herre!
Jeg må bede for styrke
til at fjerne de uhellige tanker, der fylder mit sind.
Vil du have land i Wessex?
Det er min vej tilbage til Bebbanburg!
Alt det sølv, du finder under Alfred, vil blive taget af danerne
sammen med dit liv.
De kan ikke besejres.
-Hvorfor gør du det? -For rigdom, sagde jeg.
Undskyld mig, herre, jeg er på ærinde for herre Alfred.
-Er mælken til Alfred? -Det er den.
Ikke et ord.
Gå bare.
Mester Aethelwold... mandebarnet,
der vil være konge.
Af respekt for den afdøde konge,
ønsker Alfred ikke, at vi krummer et hår på dit grimme hoved,
men han vil ikke tåle din opsætsighed og løgne.
Din egen søn er medskyldig i min såkaldte opsætsighed.
Stille!
Bland ikke andre ind i dine komplotter.
Mit hoved er ikke grimt.
Du bliver sendt i kloster i Hampton for at blive uddannet,
det bliver en lang proces.
-Jeg er kongens søn! -Wessex har ikke råd til splittelse.
Ej heller tåbelig snak
fra et idiotisk barn, adeligt eller ej.
Sørg for det.
-Skal jeg gøre ham føjelig, herre? -Gid du ville.
Nej, nej, nej!
Kom!
Herre, du ville se mig.
Ja, ja.
Du skal bringe en besked til Guthrum, til danerne.
Du skal invitere dem til forhandlinger om få dage, men når de vil.
Hvis det er en budbringer, du skal bruge, herre,
så er der mange i paladset.
Det er ikke en budbringer, jeg skal bruge, men en repræsentant!
Du skal tale for mig. Odda, du skal tale som mig.
Intet kan skrives ned til danerne.
Mine breve ville være betydningsløse, og derfor må de talte ord
være mine ord, og jeg betror dig dem.
Så skal jeg gladeligt repræsentere dig, herre.
Tak.
Fornærmede jeg dig? Ved at kigge på dig?
Nej, herre... Aldrig.
Jeg vil forsvare dig med mit liv.
Du er alt, hvad der er dyrebart, du er Wessex, England,
altid elsket, aldrig at forbryde sig mod.
Du bør kun elskes... Inderligt.
Hvem er det?
-Min herre. -Min samvittighed.
Min herre, vil du bede med mig,
måske for kongens bortgang?
Det vil jeg, fader. Jeg takker dig.
Tilgiv mig, herre, mælken er blevet sur.
Jeg er træt af mælk og æbler. Jeg trænger til kød.
Men du er en martyr, herre.
Min herre har brug for at spise!
Min herre er ingen helgen og bliver det aldrig!
Jeg har overlevet slaget, jeg trænger til kød!
Vi beder sammen, min herre, for styrke.
Hvorfor skal det være en synd?
Det er allerede en byrde.
Det lader aldrig til at handle om, hvad jeg gerne vil.
Det handler om, hvad jeg er nødt til.
Bed Gud om at give mig styrke til at bære kronen som dig.
Fader Beocca... Et øjeblik.
-Ja, herre. -Uhtred kan måske være nyttig.
Jeg er glad for, at du mener det, herre.
Denne Brida, hvad er hun for ham?
-En hindring skulle jeg mene, herre. -En kone?
-Nej, nej, aldrig. -Hun er rastløs.
Hun er djævelen på hans skulder, frygter jeg.
-Men han holder af hende. -Sådan er han.
Vi får se.
-Tak. -Min herre.
Jeg kommer med en besked fra kong Alfred.
Hvem er kong Alfred?
Alfred er konge af Wessex.
Han inviterer jarl Guthrum til fredsforhandlinger.
Er du Guthrum?
Stig ned af hesten, knægt.
Stig ned af hesten og kig på mig.
Du er en skønhed.
Sig til kongen, hvad hed han?
Alfred.
Sig til kong Alfred, at Guthrum tager mod hans tilbud,
og jeg vil holde øje, og jeg rider ud og møder ham.
Jeg giver beskeden videre, herre.
Denne hest er min nu.
Uhtred, Alfred er opsat på at gøre brug af dig,
men Brida er... Hun er ikke en hjælp.
Måske kunne du bare holde hende væk fra ham.
Alfred ved, hvordan jeg kan gøre gavn.
-Uhtred... -Og jeg har bevist det.
Nu må han bevise, at han kan være mig til gavn.
Han bliver konge.
Og du kan tjene ham. Jeg er her for at tjene mig selv.
Alfred er intet for mig udover en måde at tage tilbage, hvad der er mit ved ret.
Mit land, min rigdom og min titel.
Han skal nok få gavn mig, men jeg vil få gavn af ham.
Tro ikke, at han er naiv. Han gennemskuer dig.
Han vil se, hvad jeg lader ham se.
Uhtred, lige nu er du kriger, ikke en tænker.
Men det vil komme med tiden.
Du er meget lig din far, og han var begge dele.
Du er Alfreds præst nu, Beocca.
Mangler du selskab, tøs?
Jeg foretrækker gudernes selskab fremfor dumme mænd.
En anden gang så?
-Godmorgen, Uhtred. -Godmorgen, herre.
-Det er en flot brynje. -Det er det.
Og den er din.
En saksisk krigers kampklæde, det er en gave.
I bytte for hvad? Der er altid en pris.
Som du har betalt fuldt ud, sejren på bakken.
Unge Odda, har du undskyldt overfor Uhtred?
Jeg undskylder dybt, du talte sandt.
Måske et lille buk?
Du må gå.
En god konge forlader sig på gode råd, Uhtred.
Min nevø Aethelwold, for eksempel, kongens søn.
Han er ung, men han ser sig selv som retmæssig arving.
Hvordan skal jeg håndtere ham?
Slå ham ihjel, herre, som min onkel Alferic ville slå mig ihjel.
Ikke at slå ham ihjel viser svaghed.
Du er opsætsig.
Jeg tillader det, der er hedningen i ham, der taler.
Du tænker som en daner, Uhtred.
Hvis jeg slår Aethelwold ihjel, indrømmer jeg,
at han har et retmæssigt krav til tronen, hvilket han ikke har.
Sådan tænker jeg.
Men at have et eksemplar
af det hedenske sind i rådet vil være nyttigt.
Hvad frygter de mest, danerne?
De er krigere, de lever for at kæmpe.
Men hvad sker der, når de taber, som de gjorde på bakken?
De vil hellere trække sig i kamp end at miste for mange mænd.
Så hvis de frygter noget, er det at miste mænd.
De elsker at kæmpe, men hader at tabe, det er næppe en åbenbaring.
Odda værdsætter vist ikke dit råd.
-Det gør jeg ikke! -Jeg er ligeglad.
Jeg har tænkt over dit krav om at blive anerkendt som adelig.
Hvilket er latterligt.
Jeg er adelsmand.
Uden at eje end en ged, for ikke at tale om landet den kan græsse på.
Jeg er adelsmand af fødsel, herre.
Ville du overveje at blive adelsmand ved ægteskab?
Jeg kender et ægteskab, der kunne give dig land og en titel.
Jeg har ikke brug for en kone, herre.
-Kvinder gavner væksten. -At vokse sig gammel?
At gro rødder, og det er det, du mangler.
Et ægteskab ville vise din tilknytning til Wessex.
Jeg har vist tilknytning, det sagde du selv,
jeg gav dig sejren på bakken.
Du hjalp Uhtred, men sejren blev vundet af Wessex' mænd.
Som du nu fornægter gennem dette ægteskab.
Land og sølv er alle mænds begær, og jeg er ikke anderledes.
Men tro mig, herre, jeg har ikke brug for en kone.
-Mit sværd er dit. -For en pris?
Alt, hvad jeg har, er blevet taget fra mig.
Jeg har brug for en titel, jeg må skabe min rigdom.
Tilbyder du mig dit sværd,
eller sælger du mig dit sværd?
For at blive adelig, må du besidde land, sådan er loven.
Men stå ved i min side i de kommende forhandlinger,
hjælp mig med at tyde min fjende,
og i bytte kan vi tale mere om rigdom og belønning.
Hvad så du? Hvad viste de dig?
Hvad jeg så, er min sag.
Jeg har det ikke godt.
Her...
Vand.
Hvor vi befinder os er skæbnen, de tre spinderskers arbejde,
de sidder dybt under jorden, og de har ført os hertil.
Vi burde rejse væk...
til Cornwalum, Wales, Irland, hvor som helst.
Hvorfor?
Flugt.
Sikkerhed.
Jeg så Ragnars skib.
-Fortiden? -Nej, Vindslangen.
Unge Ragnar?
Jeg var der på skibet. Jeg så det.
Jeg vil væk herfra. Tag med mig.
Tag med mig.
Jeg har lovet Alfred
at deltage i forhandlingerne som rådgiver.
Brida, der er intet sted, vi kan tage hen.
Vi kan ikke blive her!
Det er en begyndelse...
Forlad mig.
Vi kan ikke vandre rundt i landet uden at lave noget.
Hvordan kan du stole på ham?
Hvordan ved du, at han ikke blot giver dig til Guthrum,
så han kan give dig til Ubba? Du ved intet om ham!
Jeg stoler på fader Beocca, og Beocca er hans præst.
Forlad mig, sagde jeg!
Du var ikke på skibet sammen med mig!
Gå til Alfred, så vil jeg se ham forråde dig!
Hvad ved vi om denne Alfred?
At han er sygelig, han er svag.
Han vil forhandle. Det viser sig, at han ikke er kriger.
Men han slog dig, Guthrum.
Hvad viser det så?
Forhandling...
Sølv.
Vi vil tage hans sølv... Og hans land.
-Og hvis han nægter? -Han vil aldrig nægte.
Han vil leve, og han vil kaldes konge.
Vor Gud i himlen, vi beder dig våge
over din tro tjener, Alfred.
Velsign ham med mod, styrke og visdom.
Forlad aldrig hans side. Amen.
Amen.
Tillad ham rene og hellige tanker
og styrken til at udføre din opgave på Jorden som vor konge.
Lad denne salvning af Alfred blive din vilje.
Du er Guds kong Alfred af Wessex.
-Vivat Rex Alfredus! -Vivat Rex Alfredus!
Vivat Rex Alfredus! Vivat Rex Alfredus!
Jeg kan ikke forestille mig en tid uden dig.
WILTON KONGERIGET WESSEX
Er det Guthrum?
Ja.
Man kan se en knogle i hans hår.
Det er hans mors ribben.
Charmerende.
-Og de andre? -Det er Ubba. Ham den store.
Er høvding Ubba med?
Du sagde, han var nordpå.
Og nu er han her.
Det er godt.
Så du er Alfred, konge af Wessex.
Det er jeg. Er du jarl Guthrum?
Ja, hvis du vil have fred, må du betale.
Og du er jarl Ubba? Velkommen.
Tal.
I bytte for en aftalt mængde korn, husdyr og sølv,
foreslår jeg, at I og jeres skibe tager tilbage til Lundene og bliver der.
Jeg foreslår ydermere, at I holder jer
til East Anglia, Mercia og Northumbria.
Wessex er saksisk, og derfor forbudt område for danere.
Vi forlader ikke Wessex. Vi er kun lige ankommet.
Så må I sulte.
I har kun lidt mad, intet ly og en svækket hær.
Hvis du tror, vi er svækket, hvorfor så søge fred?
Det er den kristne i mig, Guds vilje.
Jeg gider ikke høre snak om guder.
Gud. Der er kun én.
Du skal tale om korn, heste, sølv og land.
-Jeg vil ikke tale om land. -Hvad skriver de?
De skriver, hvad vi siger.
-Hvert et ord? -Ja, hvert et ord.
Så må jeg sige røv, patter, kneppe og lort.
De nedskriver historie. Vi skaber historie.
Folk vil læse om dette møde.
Jeg venter på at høre dine overgivelsesbetingelser.
I bliver betalt for at tage tilbage til Lundene.
Der er ikke flere betingelser, og der bliver ingen overgivelse.
Guthrum forlader ikke Readingum.
Så siger jeg igen, at han må sulte.
Vi vil plyndre, vi vil dræbe.
Og I vil tabe flere mænd,
er det dit ønske, jarl Guthrum, at miste mænd?
Dine overlevende krigere vil måske søge en ny herre.
Indkaldte du til møde for at fornærme mig?
Jeg tilbyder fred, jeg tilbyder fakta.
Hans hoved, og så får du din fred.
Ham der...
Uhtred Ragnarson.
En forræder.
Intet at sige?
Jeg vil tale med unge Ragnar, ingen anden daner har min respekt.
Hans hoved... for fred.
I vil have Uhtred for fred.
Intet sølv, intet korn, ingen heste?
Vi vil have sølv og forræderens hoved.
Det er betingelserne, og du, Alfred... kan forblive konge,
men vi besætter alle de saksiske befæstninger.
Hvis I vil besætte befæstningerne, så gør det.
Hvor mange har I taget indtil videre?
Fader, hvor mange har de taget?
Ingen, herre.
Vi kan tage alle befæstningerne til enhver tid!
Vi har taget hele England!
Og vi kan gøre det samme med Wessex.
Lad mig tale klart, jeg er klar til at kæmpe imod, vi er i overtal.
Vi er mange, og vi er farlige.
Men jeg vil foretrække at opnå fred.
Og Uhtred beholder sit hoved,
men jeg vil betale jer for at forlade Wessex.
Det er det, folk vil læse, at Alfred søgte fred.
Alfred betalte herrerne Ubba og Guthrum i sølv for fred.
Det er mig, der søger at ende kampen,
det er det, der vil blive skrevet.
Uhtred...
Jeg ville aldrig have givet dig til Ubba...
Men tanken strejfede dig, herre.
Ikke en eneste gang.
Fakta er, at jeg vil bede dig sværge en ed
på hellige genstande om et års tjeneste.
Hvor du vil hjælpe mine krigere med at forstå,
at hedningene blot er mænd.
Og i bytte, og med tiden,
får du din egen belønning, Uhtred af Bebbanburg.
Ét år.
Knægt...
Til kongen.
De er blevet standset, men ikke andet.
De er ikke slået.
Vores opgave nu er både enkel og umulig.
Vi afgør, hvad de nu vil gøre.
De vil gøre, hvad danerne altid gør,angribe.
Hvordan? Hvor? Hvornår? Hvor mange?
Vi skulle fejre fred,
behøver vi tale om at kæmpe?
Det gør vi, min kære, for freden vil ikke vare ved.
Det vil tage dem mindst et år,
før de kan samle endnu en hær.
-Har vi dit ord? -Søn.
Er der noget kød?
Burde hun være her?
Brida er min gæst.
Du burde have taget konges tilbud om en kone, en adelig.
Hvad der sker nu, vil jeg tro,
er, at de kommer over landet og over vandet,
de vil dele vores hær i to, måske mere.
Uhtred kan have ret, det sker måske først om et år,
men der er ingen tvivl om, at vi har brug for skibe.
Vi er omgivet af vand, og vi har så få skibe.
Du får ikke mig ombord på et skib. Jeg melder min søn til det.
For at redde vores kyster, må vi se udover dem.
Og for at tjene Gud, må hans ord rejse.
Amen. Lovpris ham.
Uhtred, bæsterne på boven af danernes skibe,
er de en repræsentation af deres guder?
Nej, herre. De er blot bæster.
De kan løftes fra deres post,
så de ikke skræmmer landets ånder.
Landets ånder.
Jeg vil gerne vide, hvorfor nogle af dem
filer deres tænder spidse.
-Gør de det? -Nogle gør, frue.
-Gud være os nådige. -For at vise at de ikke er bange.
Hvis de påfører sig selv så stor smerte,
så tænk, hvad de vil gøre ved en sakser.
Vi vil forstå dem bedre dag for dag, er jeg sikker på.
Uhtred af danerne har lovet mig et års tjeneste.
Virkelig?
Ja. Det vil være hans ansvar
at vise vores krigere, hvordan danerne går i kamp,
opbygningen af deres skjoldparade og lignende.
Herre, hvis du tillader... Den røv er knapt en mand,
og du forventer, at han lærer mig at kæmpe?
Leofric, jeg forventer ikke, at han lærer dig noget.
Bank ham endelig med stave under træning.
Tak, herre.
Men... Vores lavere mænd,
hvis de kan vide, hvad en daner ved,
kan frygten uddrives af viden.
Uanset hvor skarpe deres tænder er.
Du spiste intet til aften.
Jeg ville blot have kastet det op.
Et år?
Det begynder med et år og bliver til et helt liv.
-Og han tilbød dig en kone? -Jeg har ikke brug for en kone.
I stedet svor du en ed om at dræbe danere.
Du kender mine grunde.
Vi har boet i et palads.
Hvad sker der, hvis du møder unge Ragnar i kamp?
Så kæmper vi.
Hvor er hun? Jeg har ikke hørt hende hele morgenen.
-Hun kan ikke være langt væk. -Vi var ved at tage af sted.
Det kan jeg se.
Jeg følger efter.
Brida!
Brida?
Næsten et barn...
Vidste du det?
At du var gravid?
Nej.
Så du det ikke i dine drømme,
da du drak svampedrikken?
Jeg begraver det.
Vi begraver det, det er et tegn på bortgang.
Stå sammen!
-Skjoldene frem! -Skjoldene op!
Skjoldene sammen!
SOUTHAMPTON KONGERIGET WESSEX
-Se dem i øjnene! -Tættere samme! Uigennemtrængelig!
Er vi klar?
-Er vi klar, sagde jeg? -Fremad!
Dræb satanerne!
Stå stammen!
Skjoldene sammen!
Vi slår dem med vores skjolde!
De er vores forsvar og vores våben!
Vi vælter dem!
Vi er en mur!
Angrib!
Før de to mure mødes,
samarbejder de tre første rækker mænd
om at skabe en høj skjoldmur.
Den første række går ned på knæ og beskytter underkrop og ben.
Den anden række rækker frem og beskytter overkroppen.
Den tredje række læner sig frem og beskytter mændenes hoveder.
Op med skjoldene!
Skjoldene samme!
Skjoldmur!
Det ser godt ud, røv, det gør det.
Slå så satanerne ihjel!
Rigdommen er ikke min,
den tilhører herre Ragnar den frygtløse.
Du gør klogt i at lade mig være.
Er du Brida?
Hvem spørger?
-Brida. -Hvad med hende?
Jeg er ikke sandseer, men jeg tror, hun er ulykkelig.
Hun foretrækker danernes selskab fremfor saksernes,
det er der intet galt i.
Hun har været sammen med de forkerte saksere.
Danerne hungrer efter livet.
Gør vi ikke alle det?
Alfred... han mener det.
En from satan.
Afsky ham endelig, men undervurder ham aldrig.
Han er skånselsløs, og manden tænker,
hvilket er mere end du og jeg kan.
Krigeren Leofric, må jeg sætte mig hos dig?
Nej, du må ikke.
Ved munkene, at du er væk?
Uhtred, dette er Aethelwold, endnu en røv.
Kongens nevø.
Nej, jeg er ikke kongens nevø, jeg er kongen,
men Alfred spiller skuespil,
og alle de sataner lader til at være tilfredse med løgnen.
-Hvad taler vi om? -Alfred.
Han vil ikke lade mig kæmpe! Har jeg fortalt det?
-Mange gange. -Nå, men det er sandt.
Han vil ikke lade mig kæmpe.
Jeg så gerne, kriger Leofric,
at du lærte mig at slås, så lærer jeg dig at...
Fortsæt.
Du glemmer ikke at betale.
Har jeg nogensinde gjort det?
En gang eller to.
Alfred blev engang taget i at kneppe en nonne.
Jeg burde skære halsen over på ham.
Sig det til enhver anden en mig, knægt,
-så bliver du hængt. -Du gør en kongelig fortræd.
Du er heldig, at Alfred ikke har fået dig slået ihjel.
Gud vil ikke tillade det. Jeg holder af Gud.
Sølvet?
-Ja. -Hvorfor?
-Forlader du fra mig? -Er du fuld?
Måske lidt.
Vi giver sølvet til unge Ragnar.
I morgen ved mørkets frembrud.
Han er her.
Vi han fortælle ham sandheden,
og vi kan slutte os til Ragnar og hans mænd.
Jeg er bundet til mine mænd af Gud,
af pligt, fædreland og Wessex selv.
Jeg vil gerne foreslå Uhtred et ægteskab igen.
-Med min guddatter? -Til Mildrith, ja.
Det ville bestemt knytte ham til landet
og indirekte til kirken, til Gud.
-Det ville sætte ham på prøve. -Det ville det.
Ville du stadig gå med til det?
Selvfølgelig, alt for Wessex.
Uhtred Ragnarson er en god kommende mand.
Se på mig.
Du skylder Alfred intet,
for ham betyder dit ord intet, du er en hedning.
Vær nu rar...
Uhtred Ragnarson kan aldrig blive Uhtred af Bebbanburg.
Aldrig.
Slog du min far ihjel?
Behøver du at spørge?
Slog du min familie ihjel?
-Det gjorde han ikke. -Jeg taler med Uhtred.
Jeg spørger ikke igen.
Hvis du tror, at jeg ville slå vores far,
vores mor og vores familie ihjel...
...så tag din hævn.
Jeg vidste det. Jeg vidste det.
Jeg måtte være sikker, jeg vidste det.
Det var Kjartan.
Kjartan angreb og påsatte branden.
Hvis vi kunne have reddet dem, havde vi gjort det.
Jeg vidste det. Jeg troede ikke på et ord af det.
Vi har Ragnars rigdom, vi har gemt den til dig.
Brida.
Du er en voksen kvinde nu.
Jeg har set dette øjeblik så mange gange i mine drømme.
Så Kjartans historie er, at englænderne
gjorde oprør mod vores far, tilskyndet af dig.
Han hævder at have hævnet sig for mordene.
Troede du på ham?
Aldrig.
Men han er herremand Kjartan nu,
og han har tre gange så mange mænd, og Ubba lytter til ham.
Når jeg dræber ham, skal det planlægges.
Når vi dræber ham.
Det bliver farligt.
Det må gøres.
Ragnar, vi er med dig.
Vil du så sejle med mig?
Det vil jeg.
Jeg har svoret en ed til Alfred.
Den betyder intet.
Hvis du har svoret en ed...
...må du holde ord.
Jeg har brug for denne hævn, som jeg har brug for vand.
Når tiden er inde,
sværger jeg, at jeg vil stå med dig.
Det ved jeg.
Jeg kan ikke tro, at jeg lader dig gå... At jeg mister dig.
Du har været halvdelen af mit liv...
...hele min galskab.
Vær glad...
Jeg antager, at hun er væk?
Jeg gætter på, at det var Alfred, der holdt dig her.
Jeg solgte mig selv... For en brynje og en hjelm.
Sådan gør vi, vi sælger os selv.
Dette år, det, du giver Alfred,
handler ikke om en brynje, det handler om dig.
Satanen tænker, sagde jeg ikke det?
Han vil have mere end et års tjeneste,
han vil have din hjælp til at tage hele England tilbage.
Du kunne selvfølgelig gå til danerne, når året er gået,
det ville i det mindste give mig en chance for at slå dig ihjel.
Men hvad ville du så være?
Hvem ville du være?