Synnyin Englannin oltermanniksi.
Olen Northumbrian Bebbanburgin maiden perijä.
Olin 12-vuotias, kun lähdin ensi kertaa sotaan.
Näin, kun isäni tapettiin.
Valloittajat veivät minut sekä saksilaisen tytön Bridan.
Minusta tuli ensin jaarli Ragnarin orja, sitten poika.
Kohtalo teki minusta tanskalaisen.
Kohtalo teki nuoresta Ragnarista veljeni ja Bridasta rakastajani.
Sitten kohtalo toi petoksen.
Tulipalo!
Ilmoille laskettiin valheita siitä, että olisin tappanut Ragnarin.
Niinpä pakenimme hänen omaisuutensa kanssa etelään -
Wessexiin.
Beoccan -
ja kuninkaan veljen Alfredin luo.
Tanskalaiset pitivät minua saksina ja saksit tanskalaisena,
joten sanaani ei luotettu.
Mutta olen Uhtred, Uhtredin poika, ja kohtalo on kaikki kaikessa.
Väistykää, kuningas saapuu!
Minun täytyy puhua.
Kirves osui syvälle. Edes kuningas ei selviäisi sellaisesta haavasta.
Rukoillaan ja katsotaan.
WESSEXIN KUNINGASKUNTA
Pahoittelen, en pystynyt parempaan -
puhumatta ensin Alfredille.
Toin ruokaa ja olutta, ja mikä tärkeintä, hyviä uutisia.
Onko Alfred kuollut?
Päinvastoin, hän on elossa ja voitokas.
Päihitimme tanskalaiset.
Miksi tämä on hyvä uutinen?
Alfred toimi sinun neuvojesi mukaan. Kunnia kuuluu myös sinulle.
Kunnia? Miksi hän sitten joutuu virumaan häkissä?
Onko se kunniallista?
Eikö hän voi olla hiljaa edes hetken aikaa?
Ei voi, eikä ole!
Pidä ruokasi, en halua sitä!
En syö tai juo, ennen kuin olen vapaa!
Vain Alfred voi käskeä vapauttamaan teidät!
Puhun hänen kanssaan!
Tyttö, viettäisit tämän ajan miettien parannustasi.
Vietän tämän ajan kiroten sinua.
Tee sitten niin!
Alfred kieltäytyi miekastani.
En tarjoa sitä enää, ellei hän anele.
Joskus pohdin, onko itsepäisyytesi silkkaa typeryyttä.
Hän kutsuu sinut, kunhan saa kaavittua mudan ja veren panssaristaan.
Kiitämme Odinia vapaudestamme.
Tehkää niin!
Olemme tanskalaisia!
Osoittakaa kunnioitusta!
Tee tuo uudestaan, niin silvon sinut kullista kurkkuun.
Olet Wessexin sankari. Onneksi olkoon.
Olemme elossa.
Mikä on?
En malttanut odottaa näkeväni sinua.
Kuulin, että olet turvassa, mutta tarvitsin todisteen siitä.
Tässä se on.
Jätä meidät. Vaimoni auttaa minua.
Herra.
Olen etuoikeutettu.
Varmistu siitä, että tämä korjataan hyvin.
Olisin hukassa oleva hölmö ilman sinua.
Olenpa kömpelö.
Kuka koputtaa?
Herra.
Rouva.
Anteeksi, mutta halusin keskustella hetken oltermanni Uhtredista.
Isä, suo anteeksi, mutta herra kaipaa lepoa.
Niin kaipaa.
Anteeksi.
Aethelwold. Olitteko te kukkulalla? En nähnyt teitä.
Olin turvassa pappien seurassa.
Tulee vielä monia muita taisteluita.
Niitä tulee jatkuvasti, kunnes olemme kaikki kuolleita.
Tarkoitatko, että meidän pitäisi antautua?
Ei koskaan.
Mutta en vastusta kompromissia.
Vaikka rakastankin Jumalaani paljon, en halua kiirehtiä Taivaaseen.
Pelkään, että mikään määrä rukoilevia pappeja ei muuta sitä,
minkä pakanan kirves on jo määrännyt.
Meidän pitäisi rukoilla kuninkaan seuraajan puolesta,
kuka hän sitten onkaan.
Kruunu on minun. Se on synnyinoikeuteni.
Oletko eri mieltä?
He vetoavat vielä siihen, että olette nuori.
Olen isäni perijä!
Niin, olette isänne perijä,
mutta isänne on myös kiintynyt Alfrediin.
Poika menee veljen edelle.
Ehkä teidän pitäisi puhua suoraan kuninkaan kanssa.
Olen sitä mieltä,
että jos isänne kuolinvuoteellaan nimeää teidät seuraajakseen,
niin witenagemotin olisi vaikea vastustaa häntä.
Isänne kuiskaisi varmasti -
mielellään korvaanne, oli hän tajuissaan tai ei.
En unohda neuvojasi, nuori Odda.
Kiitos, herra.
Guthrum, lähdit taisteluun ilman minua.
Miksi?
Se ei ollut tarkoitus.
Onko niin?
Miksi niin sitten tapahtui?
-Puhutaan sisällä. -Puhutaan tässä.
He marssivat aiemmin kuin odotimme -
ja asettuivat hyvin kukkulalle.
Niin ei käy uudestaan.
Ei. Niin ei käy uudestaan,
koska menetit puolet miehistäsi.
Tapoimme heidän kuninkaansa, Aethelredin.
-Näitkö hänen kaatuvan? -Näin.
Hän sai kirveestä. Hän on kuollut.
Meitä ei peitottu.
Jos haluat Wessexin kuninkaaksi,
sallin sen.
Mutta missä on palkkioni? Hopeani, viljani?
Minulle luvattiin niitä, mutta nyt ne ovat mennyttä.
-Tuolla ne yhä ovat. -Tanskalaiset eivät häviä.
En ole hävinnyt.
Annoit heille toivoa, ja se on vielä pahempi asia.
Ilman kuningasta ei ole toivoa.
Jos he peittosivat tanskalaiset,
mihin en usko, miksi he eivät juhli?
Pappi ei valehtele, vaikka onkin pappi.
Miksi he ovat niin erilaisia? Surkimuksia.
Se on Jumalan toive.
Minusta ei tule saksilaisnaista.
En aio peseytyä, ahertaa pelloilla ja laittaa ruokaa.
-Ei tässä niin käy. -En halua sellaista elämää.
Alfred voi auttaa meitä.
Käytämme häntä hyväksemme...
Saadaksemme suojaa ja vaurautta.
Hän on käyttänyt sinua hyväkseen.
Ja nyt hän on minulle velkaa.
Hyvää huomenta.
Kiitos viime yöstä.
Avatkaa ovi, haluan nähdä isäni.
Avatkaa ovi, tai pallinne päätyvät ritsaan.
Aethelwold.
Haluan rukoilla isäni, kuninkaan puolesta ja olla hänen vierellään.
Kuningas on kuollut.
Miksei minua kutsuttu? Minun olisi pitänyt olla hänen vierellään.
-Sinua ei löydetty. -Nukuin kamarissani.
Ennen menehtymistään kuningas nimesi minut kruununperijäkseen.
Niin hän sanoi minulle.
Se on totuus. Hänen viimeinen toiveensa.
Hänen viimeinen käskynsä.
Teidän on parasta toistaa tämä.
Kerron witanille vaateestasi.
-Niin sinun pitäisikin. -Vaikka kaikki täällä olevat -
kuulivat isäsi lupaavan kruununsa Alfredille.
Hän varmastikin houraili.
Milloin?
Olen kuninkaan poika.
Hoida velvollisuutesi.
Herra.
Uhtred, pyydän anteeksi vapautuksesi myöhästymistä.
Minulla oli muita asioita.
Olutta, isä?
Hieman, samoin vieraillemme.
Taisit kuin taisitkin puhua totta.
Niin puhuin.
Vaikka ymmärränkin, että voittomme on väliaikainen,
minä ja Wessex olemme kiitollisuudenvelassa.
-Riittääkö anteeksipyyntöni? -Ei.
Uhtred tarkoittaa, että se ei ole tarpeen.
Haluan, että minua pidetään oltermannina.
Koska minä olen oltermanni.
Northumbriassa. Tämä on Wessex.
Tämä on Englanti. Puhuit yhdestä kuningaskunnasta.
Olet täysin maaton.
Siispä sitä minä haluan ja ansaitsen: maata.
Toin sinut tänne vain kiittääkseni sinua,
mutta puhukaamme lisää tuonnempana. Nyt minulla on muita,
tärkeämpiä asioita hoidettavana.
Takasin teille voiton, mikä on sitä tärkeämpää?
Kuningas on kuollut.
Mistä lähtien?
Tulin vasta hänen luotaan.
Ensimmäinen tekoni kuninkaana on tarjota rauhaa tanskalaisille.
He pitävät sinua selkärangattomana. Herra.
Sitten minun pitää vakuuttaa heidät asiasta.
Tyttö, tuo hedelmiä kamariini:
omenasiivuja ja maitoa.
Levätkää, peseytykää ja syökää hyvin, olette ansainneet sen.
Mitä sinä oikein sanot?
Tulevalle kuninkaalle ei puhuta tuolla tavalla.
Hän ei ole minun herrani, eikä hänestä tule kuningastani.
Kuuntele tarkkaan, Uhtred: Alfred on mies, jota kannattaa seurata.
Hän on sinun tiesi takaisin Bebbanburgiin herrana ja isäntänä.
Uhtredin polku on Uhtredin asia, ei papin.
Anna anteeksi, Herra!
Minun pitää lähteä ja rukoilla voimia -
päästäkseni eroon mieleni täyttävistä epäpyhistä ajatuksista.
Haluatko maata Wessexistä?
Sitä kautta pääsen takaisin Bebbanburgiin.
Kaikki hopea, jonka saat Alfredin alaisena, joutuu tanskalaisille,
samoin kuin henkesi.
Heitä ei voi peitota.
-Miksi sinä teet näin? -Kuten sanoin, vaurauden takia.
Anteeksi, herra. Olen herrani Alfredin asioilla.
-Onko maito Alfredille? -On.
Ei sanaakaan.
Jatka matkaa.
Herra Aethelwold. Mies-lapsi,
joka julistaisi itsensä kuninkaaksi.
Kunnioittaakseen edesmennyttä kuningasta -
Alfred ei halua vahingoittaa hiuskarvaakaan rumasta päästäsi,
mutta hän ei aio sietää röyhkeyttäsi ja valheitasi.
Oma poikasi on osasyyllinen röyhkeyteeni.
Hiljaa!
Älä sotke muita juoniisi.
Pääni ei ole ruma.
Sinut lähetetään Hamptoniin luostariin koulutettavaksi.
Siitä tulee todella pitkä prosessi.
-Olen kuninkaan poika! -Wessexillä ei ole varaa jakautua.
Eikä se voi sietää -
idioottilapsen mutinoita, oli tämä aatelinen tai ei.
Hoida asia.
-Teenkö hänestä säyseän? -Tekisitpä vain.
Ei, ei!
Sisään!
Herra, halusitte nähdä minut.
Niin halusin.
Saat viedä viestin tanskalaisten Guthrumille.
Kutsu heidät neuvottelemaan pian, mutta heille sopivana hetkenä.
Jos kaipaatte viestinviejää,
heitä on linnan alueella yllin kyllin.
En kaipaa viestinviejää vaan edustajaa.
Puhut minun puolestani. Odda, puhut minun suullani.
Tanskalaisille ei voi kirjoittaa mitään.
Kirjaimeni olisivat merkityksettömiä, sen takia puhuttujen sanojen -
pitää olla minun sanojani, ja luotan ne sinun haltuusi.
Siinä tapauksessa olen mielihyvin edustajanne, herra.
Kiitos.
Loukkaanko sinua? Kun katselen sinua?
Ei, et koskaan.
Puolustan sinua hengelläni.
Olet kuten kaikki arvokas. Olet Wessex ja Englanti.
Sinua pitää aina vaalia eikä koskaan loukata.
Sinua pitää vain rakastaa... voimakkaasti.
Kuka siellä?
-Herra. -Omatuntoni.
Herra, haluaisitteko liittyä seuraani rukoilemaan -
kuninkaan poismenon vuoksi?
Kyllä, isä. Annan sinulle kiitokseni.
Olen pahoillani, maito on hapantunut.
Olen kyllästynyt maitoon ja omeniin. Tarvitsen lihaa.
Mutta tehän pidättäydytte lihasta, herra.
Herra tarvitsee ravintoa!
En ole pyhimys nyt enkä vastaisuudessa!
Olen selvinnyt taistelusta, tarvitsen lihaa!
Rukoilkaamme yhdessä voimia.
Miksi sen pitää olla syntiä?
Se on jo nyt taakka.
Kyse ei tunnu koskaan olevan siitä, mitä minä haluaisin tehdä.
Kyse on siitä, mitä minun pitää tehdä.
Pyydä Jumalalta minulle voimia kantaa kruunua yhtä hyvin kuin sinä.
Isä Beocca... Hetki vain.
-Kyllä, herra. -Uhtredille voi olla käyttöä.
Mukavaa, että ajattelette niin.
Mikä tämä Brida on hänelle?
-Sanoisin, että este. -Vaimoko?
-Ei, ei ikinä. -Hän on levoton.
Pelkään, että hän on paholainen Uhtredin olkapäällä.
-Mutta Uhtred pitää hänestä. -Niin, sellainen hän on.
Katsotaan.
-Kiitos. -Herra.
Tuon sanan kuningas Alfredilta.
Kuka on kuningas Alfred?
Hän on Alfred, Wessexin kuningas.
Hän kutsuu jaarli Guthrumin neuvottelemaan rauhasta.
Oletko sinä Guthrum?
Laskeudu ratsailta, poika.
Nouse hevosesi selästä ja katso minua.
Oletpa kaunis.
Kerro sille kuninkaalle, mikä hänen nimensä olikaan?
Alfred.
Kerro kuningas Alfredille, että Guthrum hyväksyy kutsun,
että pidän häntä silmällä ja ratsastan tapaamaan häntä.
Vien hänelle viestin.
Tämä hevonen on nyt minun.
Alfred haluaisi keksiä sinulle käyttöä,
mutta Brida ei auta asiaa.
Ehkä voisit pitää Bridan poissa hänen silmistään.
Alfred tietää, miten voin olla avuksi.
-Uhtred... -Ja olen todistanut sen.
Nyt hänen pitää osoittaa, että hänestä on minulle apua.
Hänestä tulee kuningas.
Voit palvella häntä. Minä palvelen itseäni.
Alfred on minulle pelkkä keino saada takaisin se, mikä kuuluu minulle.
Minun maani, varallisuuteni ja arvonimeni.
Hänellä on minulle käyttöä, mutta minullakin hänelle.
Älä pidä häntä naiivina. Hän näkee sinun lävitsesi.
Hän näkee sen, minkä minä annan nähdä.
Tällä hetkellä olet soturi etkä ajattelija.
Ajan myötä se muuttuu.
Olet isäsi kaltainen, ja hän oli molempia.
Olet nyt Alfredin pappi, Beocca.
Etsitkö seuraa, tyttö?
Olen mieluummin jumalien kuin typerien miesten seurassa.
Ehkä joskus toiste sitten?
-Huomenta, Uhtred. -Huomenta.
-Hieno panssari. -Niin on.
Se on sinun.
Saksilaissoturin taisteluasu, lahjaksi.
Vastineeksi mistä? Kaikella on hintansa.
Olet maksanut sen jo kokonaan voitettuamme kukkulalla.
Nuori Odda, oletko pyytänyt jo anteeksi Uhtredilta?
Vilpittömät pahoitteluni. Puhuit totta.
Pieni kumarrus kenties?
Voit poistua.
Hyvä kuningas turvautuu hyviin neuvoihin.
Otetaan esimerkiksi veljenpoikani Aethelwold, kuninkaan poika.
Hän on nuori, mutta pitää itseään oikeutettuna kruununperijänä.
Miten hänen kanssaan pitäisi toimia?
Hänet pitäisi tappaa, kuten Alferic-setäni tappaisi minut.
Tappamatta jättäminen osoittaa heikkoutta.
Olet hävytön.
Sallin sen. Hänen pakanallinen puolensa puhuu.
Ajattelet kuin tanskalainen.
Jos tappaisin Aethelwoldin, minä myöntäisin,
että hänen vaatimuksensa valtaistuimesta on oikeutettu, mitä se ei ole.
Niin minä ajattelen.
Mutta olisi hyödyllistä,
jos neuvostossa olisi pakanallismieli.
Mitä tanskalaiset pelkäävät eniten?
He ovat sotureita, jotka elävät taistellakseen.
Mutta kun he häviävät, kuten kukkulalla, mitä sitten käy?
Taistelussa he mieluummin vetäytyvät kuin menettävät liikaa miehiä.
Jos he jotakin pelkäävät, niin miesten menettämistä.
He rakastavat taistelua mutta vihaavat tappiota. Ei yllätä.
Odda ei taida arvostaa neuvojasi.
-En arvostakaan! -Sama se.
Olen miettinyt pyyntöäsi saada tunnustuksen oltermannina.
Se on hölynpölyä.
Minä olen oltermanni.
Jolla ei ole edes vuohta, saati sitten maata, jolla laiduntaa.
Olen syntynyt oltermanniksi.
Voisitko harkita oltermanniksi tuloa avioliiton kautta?
Tiedän avioliitosta, joka toisi sinulle maata ja tittelin.
En tarvitse vaimoa.
-Nainen auttaa kasvussa. -Vanhenemisessako?
Juurten kasvussa, ja ne sinulta puuttuvat.
Avioliitto osoittaisi sitoutumisesi Wessexiin.
Olen osoittanut sitoutumista, sanoitte itse niin.
Annoin teille voiton kukkulalla.
Sinä autoit, mutta Wessexin miehet voittivat.
Kieltäydyt nyt liittymästä heihin tämän avioliiton kautta.
Kaikki miehet janoavat maata ja hopeaa, enkä eroa siinä muista.
Mutta uskokaa pois, en tarvitse vaimoa.
-Miekkani kuuluu sinulle. -Mistä hinnasta?
Minulta on viety kaikki minulle kuuluva.
Tarvitsen tittelin ja omaisuutta.
Tarjoatko minulle miekkaasi -
vai myytkö sitä minulle?
Oltermannin on omistettava maata, niin lukee laissa.
Jos pysyt rinnallani tulevissa neuvotteluissa -
ja autat lukemaan vihollistani,
niin vastineeksi voimme puhua enemmän omaisuudesta ja palkkiosta.
Mitä sinä näit? Mitä sinulle näytettiin?
Se on minun asiani.
Voin huonosti.
Kas tässä.
Vettä.
Kohtalo vie meitä mukanaan, kolmen kehrääjän pyörittämänä.
He istuvat syvällä maassa ja he ovat tuoneet meidät tänne.
Meidän pitäisi lähteä...
Cornwalumiin, Walesiin, Irlantiin. Mihin tahansa.
Miksi?
Pakenisimme.
Turvaan.
Näin Ragnarin aluksen.
-Edesmenneenkö? -Ei, Wind Viperin.
Nuoren Ragnarinko?
Olin laivan kyydissä. Näin sen.
Haluan lähteä täältä. Tule minun mukaani.
Tule mukaani.
Olen luvannut Alfredille -
ottavani osaa neuvotteluihin ja antavani neuvoja.
Brida, ei meillä ole mitään muuta paikkaa.
Emme voi jäädä tänne!
Tämä on alku...
Jätä minut.
Emme voi vaellella ympäri maata tyhjän panttina.
Miten voit luottaa häneen?
Mistä tiedät, ettei hän vain luovuta sinua Guthrumille -
ja sitä kautta Ubballe? Et tiedä mitään hänestä!
Luotan isä Beoccaan, ja hän on Alfredin pappi.
Käskin jättää minut.
Et ollut kanssani aluksella!
Mene Alfredin luo. Minä katselen, kun hän pettää sinut!
Mitä me tiedämme tästä Alfredista?
Hän on sairaalloinen ja heikko.
Hän haluaa neuvotella. Hän ei olekaan mikään soturi.
Mutta hän voitti sinut, Guthrum.
Mitä ne lupaavat?
Neuvottelu...
Hopeaa.
Me viemme hänen hopeansa ja hänen maansa.
-Entä jos hän kieltäytyy? -Ei hän ikinä kieltäydy.
Hän haluaa elää ja tulla kutsutuksi kuninkaaksi.
Jumalamme taivaissa, pyydämme, että olet suopea -
uskolliselle palvelijallesi, Alfredille.
Siunaa häntä rohkeudella, vahvuudella ja viisaudella.
Älä koskaan lähde hänen rinnaltaan. Aamen.
Aamen.
Anna hänen ajatella puhtaita ja pyhiä ajatuksia -
ja anna hänelle voimaa hoitaa työtäsi maan päällä kuninkaanamme.
Tapahtukoon tahtosi Alfredin voitelun kautta.
Olet Jumalan kuningas, Wessexin Alfred.
-Vivat Rex Alfredus! -Vivat Rex Alfredus!
En voi kuvitella aikaa ilman sinua.
WESSEXIN KUNINGASKUNTA
Onko tuo Guthrum?
On.
Hänen hiuksissaan on luu.
Se on hänen äitinsä kylkiluu.
Onpa herttaista.
-Entä muut? -Tuo iso mies on Ubba.
Onko päällikkö Ubba heidän kanssaan?
Sanoit hänen olevan pohjoisessa.
Nyt hän on täällä.
Tämä on hyvä asia.
Oletko sinä Alfred, Wessexin kuningas?
Olen. Oletko sinä jaarli Guthrum?
Olen. Jos haluat rauhaa, sinun täytyy maksaa.
Sinä lienet jaarli Ubba? Tervetuloa.
Puhu.
Vastineeksi sovitusta määrästä viljaa, karjaa ja hopeaa,
ehdotan, että te palaatte aluksinenne Lundeneen ja jäätte sinne.
Ehdotan myös, että rajoittaudutte -
Itä-Angliaan, Merciaan ja Northumbriaan.
Wessex on saksilainen, eikä siksi tanskalaisten aluetta.
Emme ole lähdössä Wessexistä. Juurihan me saavuimme.
Sitten näännytte nälkään.
Teillä ei ole juuri ruokaa eikä suojaa, ja armeijanne on heikentynyt.
Jos pidätte meitä heikentyneinä, miksi haluatte rauhan?
Kristitty sisälläni puhuu. Se on Jumalani tahto.
En halua kuulla puhuttavan jumalista.
Jumalasta. On vain yksi.
Puhu viljasta, hevosista, hopeasta ja maasta.
-En puhu maasta. -Mitä he kirjoittavat?
He kirjoittavat puheemme.
-Joka sananko? -Niin, joka sanan.
Sitten sanon perse, tissit, nainti ja pökäle.
He tallentavat historiaa. Me luomme täällä historiaa.
Ihmiset lukevat vielä tästä tapaamisesta.
Odotan kuulevani antautumisen ehdot.
Teille maksetaan Lundeneen paluusta.
Ei ole mitään muita ehtoja, eikä mitään antautumista tapahdu.
Guthrum ei aio lähteä Readingumista.
Sitten toistan: hän nääntyy nälkään.
Me ryöstämme ja tapamme.
Ja menetätte lisää miehiä.
Sitäkö toivot, jaarli Guthrum?
Selvinneet soturit saattavat etsiä uutta herraa.
Kutsuitko minut tänne loukattavaksi?
Tarjoan rauhaa ja tosiasioita.
Hänen päästään voit saada rauhasi.
Hänen.
Uhtred Ragnarsonin.
Petturi.
Eikö ole mitään sanottavaa?
Puhun nuorelle Ragnarille, muita tanskalaisia en kunnioita.
Hänen päänsä rauhasta.
Haluatteko Uthredin vastineeksi rauhasta?
Ette hopeaa, viljaa tai hevosia?
Haluamme hopeaa ja petturin pään.
Nämä ovat ehdot. Alfred, sinä voit pysyä kuninkaana.
Mutta me miehitämme kaikki saksilaiset linnakkeet.
Jos haluatte miehittää linnakkeet, niin kaikin mokomin, viekää ne.
Kuinka monta olette jo vallanneet?
Isä, kuinka monta he ovat vallanneet?
Eivät yhtään.
Voimme vallata kaikki linnakkeet milloin vain!
Olemme vallanneet koko Englannin!
Voimme tehdä saman Wessexille.
Voin tarttua taas miekkaan, sillä meitä on enemmän.
Meitä on monta ja olemme vaarallisia.
Mutta mieluummin solmisin rauhan.
Ja Uhtred saa pitää päänsä,
mutta maksan hyvin, jotta lähdette Wessexistä.
Ihmiset saavat lukea, että Alfred halusi rauhaa.
Alfred maksoi herroille Ubba ja Guthrum hopeaa vastineeksi rauhasta.
Minä, joka halajan loppua taisteluun.
Niin kirjoitetaan.
Uhtred...
En olisi ikinä antanut sinua Ubballe.
Mutta ajatus kävi mielessänne.
Ei kertaakaan.
Totta puhuen haluaisin, että vannot valan -
pyhäinjäännöksillä. Vuoden palvelus.
Sinä aikana autat sotureitani ymmärtämään,
että pakanat ovat vain ihmisiä.
Vastineeksi saat aikanaan -
oman palkintosi, Bebbanburgin Uhtred.
Vuosi.
Poika.
Kuninkaalle.
Heidät on pysäytetty, ei sen enempää.
Heitä ei ole peitottu.
Tehtävämme on nyt sekä yksinkertainen että mahdoton.
Selvitämme, mitä he tekevät seuraavaksi.
He tekevät kuten tanskalaiset aina, hyökkäävät.
Miten? Missä? Milloin? Kuinka monta?
Meidän pitäisi juhlia rauhaa.
Onko pakko puhua taistelemisesta?
On, koska rauha ei ole kestävä.
Heillä kestää ainakin vuosi -
kerätä toinen suuri armeija.
-Pidätkö sanasi? -Poika.
Onko täällä yhtään lihaa?
Pitäisikö hänen edes olla täällä?
Brida on minun vieraani.
Olisit hyväksynyt kuninkaan tarjoaman vaimon.
Uskon, että seuraavaksi -
he saapuvat maitse ja meritse -
ja halkaisevat armeijamme kahtia. Ehkä useampaan osaan.
Uhtred voi olla oikeassa siinä, ettei tämä tapahdu vielä vuoteen,
mutta on selvää, että tarvitsemme laivoja.
Olemme veden äärellä, mutta meillä ei ole juuri laivoja.
Minä en aio astua laivaan. Annan poikani vapaaehtoiseksi.
Pelastaaksemme rantamme meidän pitää katsoa niitä kauemmas.
Ja Jumalan sanan on levittävä.
Aamen. Ylistys.
Uhtred, edustavatko pedot tanskalaislaivojen keuloissa -
heidän jumaliaan?
Eivät. Ne ovat vain petoja.
Ne voi irrottaa,
jotta maan henget eivät pelästyisi.
Maan henget.
Haluaisin tietää, miksi jotkut heistä -
teroittavat hampaansa.
-Tekevätkö he niin? -Jotkut.
-Jumala varjelkoon. -Se osoittaa, etteivät he pelkää.
Jos he voivat aiheuttaa itselleen sellaista tuskaa,
ajatella, mitä he voisivat tehdä saksille.
Ymmärrämme heitä varmasti päivä päivältä enemmän.
Tanskalaisten Uhtred on luvannut minulle vuoden palveluksen.
Niinkö?
Niin. Hänen vastuullaan -
on näyttää sotureillemme, miten tanskalaiset lähtevät sotaan,
miten he rakentavat kilpimuurinsa ja muuta vastaavaa.
Jos sallitte... Tämä nahjus on hädin tuskin mies,
ja odotatte hänen opettavan minua taistelemaan?
Leofric, en odota hänen opettavan sinulle mitään.
Voit kaikin mokomin piestä häntet harjoituksissa.
Kiitos, herra.
Mutta jos heikommat miehemme -
saavat tietää tanskalaisten tiedot,
se voi poistaa pelon.
Huolimatta siitä, kuinka terävät hampaat heillä on.
Et syönyt tänään.
Minä vain oksentaisin sen.
Vuodeksi?
Ensin vuosi, sitten elinikä.
-Tarjosiko hän sinulle vaimoa? -En tarvitse vaimoa.
Sen sijaan vannoit tappavasi tanskalaisia.
Tiedät kyllä syyni.
Olemme asuneet palatsissa.
Entä jos kohtaat nuoren Ragnarin taistelussa?
Me taistelemme.
Missä hän on? En ole kuullut hänestä koko aamuna.
-Ei hän ole kaukana. -Olemme pian lähdössä.
Näen sen.
Minä tulen perästä.
Brida!
Melkein lapsi...
Tiesitkö sinä?
Että olit raskaana?
En.
Etkö nähnyt sitä unissasi,
kun joit sieniolutta?
Minä hautaan sen.
Me hautaamme sen, niin saamme tähän päätöksen.
Riviin!
-Kilvet eteen! -Kilvet ylös!
Kilvet yhteen!
WESSEXIN KUNINGASKUNTA
-Katsokaa niitä silmiin! -Tiiviimmin! Murtumaton!
Olemmeko valmiina?
-Sanoin, olemmeko valmiina? -Eteenpäin!
Tappakaa ne paskiaiset!
Seiskää yhdessä!
Kilvet yhteen!
Me nuijimme ne kilvillämme!
Ne ovat suojamme ja aseemme!
Kaadamme heidät!
Olemme muuri!
Eteenpäin!
Ennen kuin kaksi muuria kohtaa,
ensimmäiset kolme riviä toimivat yhdessä -
luoden korkean kilpimuurin.
Ensimmäinen rivi painuu matalaksi, suojaten alaruumista ja jalkoja.
Toinen rivi kurottaa eteen suojaten ylävartaloa.
Kolmas rivi kurkottaa yli suojaten kaikkien päitä.
Kilvet ylös!
Kilvet yhteen!
Kilpimuuri!
Minä pidän tästä.
Tappakaa ne paskiaiset!
Tämä omaisuus ei ole minun,
vaan se kuuluu Ragnar Pelottomalle.
Kannattaa jättää minut rauhaan.
Oletko sinä Brida?
Kuka kysyy?
-Brida. -Mitä hänestä?
En ole näkijä, mutta sanoisin, että hän on onneton.
Hän on mieluummin tanskalaisten kuin saksien seurassa,
eikä siinä ole mitään vikaa.
Hän on ollut väärien saksien seurassa.
Tanskalaiset janoavat elämää.
Emmekö me kaikki?
Alfred on totinen.
Se hurskas paskiainen.
Voit olla pitämättä hänestä, mutta älä aliarvioi häntä.
Hän on julma ja ajattelee,
mikä on enemmän kuin mihin me pystymme.
Soturi Leofric, voinko istua seuraasi?
Et voi.
Tietävätkö munkit, että olet poissa?
Uhtred, tässä on Aethelwold, toinen nahjus.
Kuninkaan veljenpoika.
Ei, en ole kuninkaan veljenpoika vaan kuningas itse.
Mutta Alfred pitää teeskentelystä,
ja kaikki paskiaiset tyytyvät hänen valheeseensa.
-Mistä me oikein puhumme? -Alfredista.
Hän ei anna minun taistella! Olenko kertonut siitä?
-Monta kertaa. -Se on totta.
Hän ei anna minun taistella.
Haluaisin että sinä, soturi Leofric,
opettaisit minua taistelemaan, jolloin minä opettaisin sinua...
Jatka vain.
Älä unohda maksaa tästä.
Olenko joskus unohtanut?
Kerran tai kahdesti.
Alfred jäi kerran kiinni naidessaan nunnaa.
Minun pitäisi viiltää hänen kurkkunsa auki.
Jos sanot tuon kenelle tahansa muulle kuin minulle,
-sinut hirtetään. -Satutat kuninkaallista.
Olet onnekas, ettei Alfred ole tapattanut sinua.
Jumala ei anna hänen tehdä sitä. Pidän Jumalasta.
Hopeat?
-Niin. -Miksi?
-Jätätkö minut? -Oletko humalassa?
Ehkä hieman.
Annamme hopeat nuorelle Ragnarille.
Huomenna auringonlaskun aikaan.
Hän on täällä.
Voimme kertoa hänelle totuuden,
ja voimme liittyä Ragnarin ja hänen miestensä joukkoon.
Tarvitsen miehiä, jotka sitoutuvat minuun Jumalan,
velvollisuuden, maan ja Wessexin takia.
Haluaisin taas esittää Uhtredille mahdollista avioliittoa.
-Kummityttäreni kanssa? -Kyllä, Mildrithin kanssa.
Se kyllä sitoisi hänet maahan -
ja epäsuorasti kirkkoon sekä Jumalaan.
-Se koettelisi häntä. -Niin kyllä.
Olisitko silti myötämielinen?
Totta kai, mitä vain Wessexin takia.
Uhtred Ragnarsonina on hyvä olla.
Katso minua.
Et ole Alfredille mitään velkaa.
Hänelle sinun sanasi ei tarkoita mitään. Olet pakana.
Ole kiltti.
Uhtred Ragnarsonista ei voi tulla Bebbanburgin Uhtredia.
Ei ikinä.
Tapoitko sinä isäni?
Tarvitseeko sinun kysyä sitä?
Tapoitko sinä perheeni?
-Ei hän tappanut. -Puhun Uhtredille!
En kysy toista kertaa.
Jos uskot, että tappaisin isämme,
äitimme ja perheemme...
Kosta.
Tiesin sen.
Minun oli oltava varma.
Se oli Kjartan.
Kjartan hyökkäsi ja sytytti tulipalon.
Olisimme kyllä pelastaneet heidät.
Tiesin sen. En uskonut kuulemaani.
Meillä on Ragnarin omaisuus, säilytimme sen sinua varten.
Brida.
Olet nyt aikuinen nainen!
Olen nähnyt tästä unta monta kertaa.
Kjartanin mukaan englantilaiset -
nousivat isäämme vastaan sinun rohkaisemanasi.
Hän väittää kostaneensa tappajille.
Uskoitko häntä ikinä?
En koskaan.
Mutta hän on nyt herra Kjartan,
jolla on miehiä kolminkertaisesti ja jota Ubba kuuntelee.
Kun tapan hänet, sen pitää olla suunniteltua.
Kun me tapamme hänet.
Siitä tulee vaarallista.
Se pitää tehdä.
Ragnar, olemme mukana.
Purjehditteko sitten kanssani?
Minä purjehdin.
Olen vannonut valan Alfredille.
Ei se tarkoita mitään.
Jos olet vannonut,
sinun on pidettävä sanasi.
Janoan kostoa kuin vettä.
Kun hetki on oikea,
vannon tulevani mukaasi.
Tiedän.
Uskomatonta, että olen päästämässä sinusta irti.
Olet ollut minulle puoli elämää...
Ja koko hulluuteni.
Ole onnellinen.
Hän taisi siis lähteä?
Taisit jäädä tänne Alfredin takia.
Myin itseni panssarista ja kypärästä.
Niin me teemme, me myymme itsemme.
Tämä vuosi, jonka annat Alfredille.
Siinä ei ole kyse panssarista vaan sinusta.
Enkö sanonut, että se paskiainen ajattelee?
Hän haluaa enemmän kuin vuoden palveluksen.
Hän haluaa, että autat valtaamaan koko Englannin takaisin.
Vuoden lopussa voisit tietysti palata tanskalaisten luo,
jolloin saisin tilaisuuden tappaa sinut.
Mutta mikä sinä olisit?
Kuka sinä olisit?