Jeg ble født som ealdorman av England.
Den sanne arving til området Bebbanburg i Northumbria.
Jeg var 12 år gammel første gang jeg dro i krig.
Jeg så min far bli drept.
Stjålet av erobrerne, sammen med sakserjenta, Brida,
ble jeg først slave og deretter sønn av jarl Ragnar.
Skjebnen hadde gjort meg til dane.
Hadde gjort unge Ragnar til min bror og Brida til min kjæreste.
Og så sviktet skjebnen meg.
Brann!
Løgner ble spredt om at jeg hadde drept Ragnar.
Så med hans skjulte formue, flyktet vi sørover...
til Wessex.
Til Beocca
og til kongens bror, Alfred.
Ansett av danene som en sakser, og av sakserne som en dane,
ville ingen stole på meg.
Men jeg er Uhtred, sønn av Uhtred, og skjebnen er alt.
DET SISTE KONGEDØMMET
Trekk unna, det er kongen!
Jeg må si noe, lord.
Øksen kuttet dypt. Selv en konge overlever ikke det.
Vi skal be, og så får vi se.
KONGEDØMMET WESSEX
Unnskyld, lord, dette var det beste jeg fikk til
uten å snakke med Alfred først.
Jeg har med mat og øl, og ikke minst gode nyheter.
Er Alfred død?
Tvert om, han er i live, og er seierherre.
Vi har beseiret danene.
Hvorfor er dette godt nytt?
Alfred fulgte rådene dine. Du har noe av æren.
Ære? Hvorfor sitter han da i bur og får drite i hjørnet?
-Kan du kalle det ære? -Kan hun ikke holde munn et lite øyeblikk?
Nei, det kan hun ikke, og det vil hun ikke!
Behold maten. Jeg vil ikke ha den!
Jeg vil ikke spise eller drikke før jeg er fri!
Bare Alfred kan gi ordre om å frigi deg! Jeg skal snakke med ham!
Du bør bruke denne tiden til å tenke på din forbedring.
Jeg skal forbanne deg.
Så gjør det!
Alfred avslo sverdet mitt.
Jeg vil ikke tilby det igjen med mindre han trygler.
Iblant lurer jeg på om ikke egensindigheten din bare er dumhet.
Han sender bud når han har skrapet gjørmen og blodet fra brynja.
Vi vil takke Odin for vår befrielse.
Gjør det!
Vi er daner!
Vis respekt!
Gjør du det igjen, skal jeg kutte deg opp fra kuk til hals.
Du er Wessex’ helt.
Gratulerer.
Vi lever.
Hva er det?
Jeg måtte se deg.
Jeg hørte at du er trygg, men jeg trengte bevis.
Her er det.
-Forlat oss. Min kone vil hjelpe meg. -Lord.
Et privilegium.
Sørg for at den blir reparert.
Jeg ville være fortapt uten deg.
Fingre og tomler.
Hvem banker?
Lord.
Lady.
Tilgi meg, jeg hadde håpet å snakke om ealdorman Uhtred.
Fader, tilgi meg, men min herre trenger hvile.
Riktig. Og du er...
Tilgi meg.
Æthelwold. Var du på åsen? Jeg så deg ikke.
Jeg var trygt forvart sammen med prestene.
Det vil bli flere slag. Mange.
Slik vil det nok fortsette til vi alle er døde.
-Mener du at vi bør overgi oss? -Aldri.
Men jeg er ikke motstander av kompromiss.
Jeg elsker min Gud, men har ingen hast med å nå himmelen.
Jeg er redd intet antall knelende prester vil endre
det en hednings øks allerede har bestemt.
Vi burde be for kongens etterfølger, hvem det nå enn blir.
Kronen er min fødselsrett.
Er du uenig?
Argumentet mot vil være at du er ung.
Jeg er fars arving!
Du er din fars arving, men din far er også knyttet til Alfred.
En sønn kommer før en bror.
Da bør du kanskje snakke med kongen selv.
Slik jeg ser det,
hvis din far på dødsleiet skulle utnevne deg som sin etterfølger,
ville witanrådet finne det vanskelig å gå mot ham.
Jeg tror din far ville være glad for å hviske deg det i øret,
enten han var bevisst eller ikke.
Ditt råd vil ikke bli glemt, unge Odda.
Takk, lord.
Guthrum, du gikk i strid uten meg.
Hvorfor det?
Det var ikke meningen.
Sier du det?
Hvorfor skjedde det da?
-La oss snakke inne. -Vi kan snakke her.
De marsjerte før vi forventet,
og de plasserte seg godt på åsen.
Det skjer ikke igjen.
Nei. Det vil ikke skje igjen, for du har mistet halvparten av mennene dine.
Vi drepte kongen deres, Æthelred.
-Så du ham falle? -Ja.
Han ble drept med øks.
Vi ble ikke beseiret.
Du ønsker å bli konge av Wessex. Det vil jeg tillate.
Men hvor er min betaling? Mitt sølv, mitt korn?
Det ble lovet, men nå er det borte.
-Det er fortsatt der. -Daner taper ikke.
Jeg har ikke tapt.
Du har gitt dem håp, Guthrum, og det er verre.
Uten kongen er det ikke håp.
Dersom de har beseiret danene, noe jeg nekter å tro, hvorfor har de ikke fest?
Presten lyver ikke, selv om han er prest.
Hvorfor er de så forskjellige? Så ulykkelige.
Guds ønske.
Jeg vil ikke bli en sakserkvinne.
Jeg nekter å vaske og arbeide til jeg faller om.
-Det vil aldri skje. -Det blir ikke livet mitt.
Alfred kan hjelpe.
Vi bruker ham...
For ly og dernest for rikdom.
Han har brukt deg.
Og nå står han i gjeld til meg.
God morgen.
Takk for i går kveld.
Åpne døren, jeg vil snakke med far.
Åpne, ellers bruker jeg ballene dine i slyngen min.
Æthelwold.
Jeg vil be for min far, kongen, og være ved hans side.
Kongen er død.
Hvorfor ble jeg ikke tilkalt? Jeg skulle vært hos ham.
-Ingen fant deg. -Jeg sov på rommet mitt.
Før han døde, utnevnte kongen meg som arving til tronen.
Det var det han fortalte meg.
Det er sannheten. Det var hans siste ønske.
Hans siste befaling.
Dette bør dere alle gjenta.
Jeg skal informere witanrådet om påstanden din.
-Det bør du. -Selv om alle her
og flere hørte din far overlate kronen til Alfred.
Han må ha vært sinnsforvirret.
Når da?
Jeg er kongens sønn.
Gjør din plikt.
Lord.
Uhtred, beklager at din frigivelse har tatt lang tid.
Jeg hadde andre saker å ta meg av.
Øl, fader?
Litt, og til gjestene våre.
Du snakket visst sant.
Det gjorde jeg.
Selv om jeg skjønner at seieren er midlertidig,
står jeg i gjeld. Wessex står i gjeld.
-Er min unnskyldning tilstrekkelig? -Nei, lord.
Det Uhtred mener, er at det ikke er nødvendig.
Jeg ønsker å bli ansett som ealdorman. Fordi jeg er en ealdorman.
-I Northumbria, ja. Dette er Wessex. -Dette er England. Ett rike, sa du.
Du er helt uten landområder.
Da er det det jeg ønsker og fortjener, landområder.
Jeg fikk deg kun hit for å takke deg,
men vi skal snakkes mer senere.
Nå har jeg viktigere ting å ta meg av.
Jeg ga deg seieren, lord. Hva er viktigere enn det?
Kongen er død.
Når da?
Det er ikke lenge siden jeg så ham.
Min første handling som konge vil være å tilby danene en fredsavtale.
De vil tro du er feig, lord.
Da må jeg overbevise dem om det motsatte.
Ta med litt frukt til rommet mitt, noen oppkuttede epler og melk.
Hvil, vask deg og spis godt. Det har du fortjent.
Hva er det du sier?
Du kan ikke snakke slik til en fremtidig konge.
Han er ikke min lord, og ikke min konge.
La det være klart, Uhtred, Alfred er mannen å følge.
Han er veien tilbake til Bebbanburg, som lord og herre.
Uhtreds bane er Uhtreds sak, ikke noe en prest har noe med.
Tilgi meg, lord!
Jeg må dra, og be om styrke
til å fjerne disse vanhellige tankene som fyller mitt sinn.
Vil du ha landområder i Wessex?
Det er veien tilbake til Bebbanburg!
Alt sølv du får fra Alfred, vil bli tatt av danene,
i tillegg til livet ditt.
De er umulige å slå.
-Hvorfor gjør du dette? -Rikdom, har jeg jo sagt.
Unnskyld meg, lord, jeg utfører et ærend for lord Alfred.
-Er melken til Alfred? -Ja.
Ikke et ord.
Fortsett.
Herr Æthelwold,
barnet som vil bli konge.
Av respekt for den avdøde kongen,
ønsker ikke Alfred å skade et hår på ditt stygge hode,
men han vil ikke finne seg i frekkhet og løgner.
Din egen sønn er medvirkende til min såkalte frekkhet.
Stille!
Ikke bland andre inn i sammensvergelsene dine.
Hodet mitt er ikke stygt.
Du skal sendes til Hampton, til et kloster, for utdannelse.
Det vil bli en veldig lang prosess.
-Jeg er kongens sønn! -Wessex har ikke råd til splid.
Og heller ikke vrøvlet til en idiot av et barn, adelig eller ikke.
Få det gjort.
-Kan jeg gjøre ham føyelig, lord? -Det hadde vært fortreffelig.
Nei!
Kom!
Lord, du ville snakke med meg.
Stemmer.
Du må overbringe en melding til Guthrum, til danene.
Invitere dem til å forhandle om kort tid, men etter eget forgodtbefinnende.
Hvis det er et sendebud du trenger, lord, er det mange innenfor slottsområdet.
Det er ikke et sendebud jeg trenger, men en representant!
Du skal snakke for meg. Odda, du skal snakke på mine vegne.
Ingenting kan skrives for danene.
Brevene mine ville være meningsløse, og derfor må ordene som uttales,
være mine ord.
Jeg betror deg det.
Da vil jeg gjerne være din representant, lord.
Takk.
Fornærmer jeg deg med å se på deg?
Nei, lord. Aldri.
Jeg skal forsvare deg med livet mitt.
Du representerer alt som er dyrebart. Du er Wessex, England,
som alltid må verdsettes, og aldri krenkes.
Bare elskes... Heftig.
Hvem er det?
-Lord. -Min samvittighet.
Lord, vil du kanskje be sammen med meg, angående kongens bortgang?
Det vil jeg, fader. Jeg takker deg.
Tilgi meg, lord, men melken har surnet.
Jeg er lei av melk og epler. Jeg må ha kjøtt.
Men du er en martyr, lord, for kjøtt.
Lorden trenger mat!
Lorden er ingen helgen, og blir det aldri heller!
Jeg har overlevd krigen. Jeg trenger kjøtt!
Vi skal be sammen, om styrke.
Hvorfor må det være synd?
Det er allerede en byrde.
Det handler visst aldri om hva jeg ønsker å gjøre.
Det handler om hva jeg må gjøre.
Be Gud gi meg styrke til å bære kronen like godt som deg.
Fader Beocca... Et øyeblikk.
-Ja, lord. -Uhtred kan kanskje brukes.
-Det var godt å høre, lord. -Hva er denne Brida for ham?
-Jeg vil si en hindring, lord. -En kone?
-Nei, aldri. -Hun er rastløs.
Hun er djevelen på skulderen hans, er jeg redd.
Men han er glad i henne.
Ja, det er sånn han er.
Vi får se.
-Takk. -Lord.
Jeg kommer med en melding. Fra kong Alfred.
Hvem er kong Alfred?
Han er Alfred, kongen av Wessex.
Han inviterer jarl Guthrum til å forhandle om fred.
Er du Guthrum?
Ned fra hesten, gutt.
Ned fra hesten, og se på meg.
Du er nydelig.
Fortell denne kongen, hva het han igjen?
Alfred.
Fortell kong Alfred at Guthrum tar imot invitasjonen,
og jeg vil se etter ham og ri ut og møte ham.
Det skal jeg formidle, lord.
Denne hesten er min nå.
Uhtred, Alfred prøver å finne noe du kan gjøre,
men Brida er ikke til hjelp.
Du bør holde henne unna ham.
Alfred vet hvordan han kan bruke meg.
-Uhtred... -Og jeg har bevist det.
Han må bevise at han er nyttig for meg.
Han blir konge.
Og du kan tjene ham. Jeg er her for å tjene meg selv.
Alfred er bare min mulighet til å ta tilbake det som rettmessig er mitt.
Mine områder, min rikdom og min tittel.
Han vil få bruk for meg, men jeg vil også få bruk for ham.
Tro ikke at han er naiv. Han vil gjennomskue deg.
Han vil se det jeg lar ham se.
Uhtred, akkurat nå er du en soldat, ikke en tenker.
Men det vil komme med tiden.
Du ligner på faren din, og han var begge deler.
Du er Alfreds prest nå, Beocca.
Vil du ha selskap?
Jeg foretrekker gudenes selskap fremfor dumme menns.
En annen gang, da?
-God morgen, Uhtred. -God morgen, lord.
-Det er en fin brynje. -Det er det. Og den er din.
Stridskledningen til en sakserkriger, en gave.
Til gjengjeld for hva? Alt har en pris.
Som du har betalt i sin helhet. Seieren vår på åsen.
Unge Odda, har du bedt Uhtred om unnskyldning?
Min oppriktige unnskyldning, du snakket sant.
Kanskje et lite bukk?
Du kan gå nå.
En god konge trenger gode råd, Uhtred.
For eksempel min nevø, Æthelwold, kongens sønn.
Han er ung, men regner seg som rettmessig arving.
Hva skal jeg gjøre med ham?
Du bør drepe ham, lord, slik min onkel Ælfric ville drepe meg.
-Hvis ikke virker du svak. -Nå er du frekk.
Jeg vil tillate det, det er hedningen i ham som snakker.
Du tenker som en dane, Uhtred.
Hvis jeg dreper Æthelwold,
innrømmer jeg at han har rett til tronen, noe han ikke har.
Det er slik jeg tenker.
Men å ha en med hedensk tankegang i rådet, vil være nyttig.
Hva frykter danene mest?
-De er krigere. De lever for å kjempe. -Men hva når de taper, som på åsen?
I strid vil de heller trekke seg enn å miste for mange menn.
Frykter de noe i det hele tatt, er det å miste menn.
De elsker å kjempe, men hater å tape. Ingen åpenbaring, akkurat.
Odda verdsetter visst ikke rådene dine.
-Jeg gjør ikke det! -Jeg bryr meg ikke.
Jeg har tenkt på din anmodning om å bli anerkjent som ealdorman.
-Og det er tullball. -Jeg er en ealdorman.
Uten så mye som en geit, og langt mindre beitemark.
Jeg er født ealdorman, lord.
Vil du vurdere å bli ealdorman ved ekteskap?
Jeg vet om et ekteskap som ville gi deg eiendom og tittel.
-Jeg trenger ingen kone, lord. -Kvinner hjelper deg å vokse.
-Bli gammel? -Å slå rot, og det er det du mangler.
Et ekteskap ville vise ditt engasjement for Wessex.
Jeg har vist engasjement. Det har du selv sagt.
Jeg ga deg seieren på åsen.
Du hjalp Uhtred, men seieren ble vunnet av mennene fra Wessex.
Som du nå nekter å slutte deg til, gjennom dette ekteskapet.
Eiendom og sølv er det alle menn ønsker, og jeg er ikke annerledes.
Men tro meg, lord, jeg trenger ingen kone.
-Mitt sverd er ditt. -For en pris?
Alt jeg har, har blitt tatt fra meg.
Jeg trenger en tittel. Jeg trenger å skape min rikdom.
Tilbyr du meg sverdet ditt, eller selger du meg sverdet ditt?
For å bli ealdorman må du ha eiendom. Slik er loven.
Men står du på min side under forhandlingene fremover,
hjelper meg å forstå fienden,
så skal vi snakke mer om rikdom og belønning.
Hva så du? Hva viste de deg?
Hva jeg så, er min sak.
Jeg er uvel.
Her...
Vann.
Hvor vi befinner oss, er skjebnen, arbeidet til de tre spinnerskene.
De sitter dypt i jorden under oss, og de har ført oss hit.
Vi bør dra...
Til Cornwalum, Wales, Irland, hvor som helst.
Hvorfor det?
Flukt.
Sikkerhet.
Jeg så Ragnars skip.
-I fortiden? -Nei, Vindormen.
Unge Ragnar?
Jeg var på skipet. Jeg så det.
Jeg vil dra herfra. Bli med meg.
Bli med meg.
Jeg har lovet Alfred...
å delta i forhandlingene og gi råd.
Brida, det er ikke noe sted vi kan dra.
Vi kan umulig bli her!
Det er en begynnelse...
Gå fra meg.
Vi kan ikke vandre rundt og ikke gjøre noe.
Hvordan kan du stole på ham?
Hvordan vet du at han ikke bare vil overlevere deg til Guthrum,
som sender deg videre til Ubba? Du vet ingenting om ham!
Jeg stoler fader Beocca, og Beocca er presten hans.
Gå fra meg, sa jeg!
Du var ikke på skipet sammen med meg!
Gå til Alfred, så skal jeg se ham forråde deg!
Hva vet vi om denne Alfred?
At han er syk og svak.
Han ønsker å forhandle.
Han er ingen kriger.
Men han overvant deg, Guthrum.
Hva står det?
Forhandling...
Sølv.
Vi tar sølvet og områdene hans.
-Og hvis han nekter? -Han vil ikke nekte.
Han ønsker å leve, og han ønsker å bli kalt konge.
Kjære Gud i himmelen, vi ber deg se i nåde
til din trofaste tjener Alfred.
Velsign ham med mot, styrke og visdom.
Forlat ham aldri. Amen.
Amen.
Gi ham rene og hellige tanker,
og styrke til å utføre ditt arbeid på denne jorden som vår konge.
La denne salvelsen av Alfred muliggjøre din vilje.
Du er Guds konge, Alfred av Wessex.
-Vivat Rex Alfredus! -Vivat Rex Alfredus!
Vivat Rex Alfredus!
Jeg kan ikke forestille meg en tid uten deg.
KONGEDØMMET WESSEX
Er det Guthrum?
Ja.
Du kan se et bein i håret hans.
Det er morens ribbein.
Så vinnende.
-Og de andre? -Det er Ubba. Den store fyren.
Er høvding Ubba hos dem?
Du sa han var i nord.
Og nå er han her.
Dette er bra.
Så du er Alfred, kongen av Wessex?
Ja. Og du er jarl Guthrum?
Hvis du vil ha fred, må du betale.
Og du er jarl Ubba? Velkommen.
Snakk.
I bytte for en avtalt mengde korn, husdyr og sølv,
foreslår jeg at du og skipene dine drar tilbake til Lundene og blir der.
Jeg foreslår videre at dere holder dere i East Anglia, Mercia og Northumbria.
Wessex er saksisk, og derfor forbudt område for alle daner.
Vi vil ikke forlate Wessex. Vi har nettopp kommet.
Da vil dere sulte.
Dere har lite mat, ikke noe husly og en svekket hær.
Hvis du tror vi er svekket, hvorfor søker du fred?
Det er den kristne i meg, Guds vilje.
-Jeg vil ikke høre snakk om guder. -Gud. Det finnes bare én.
Snakk om korn, hester og områder.
Jeg vil ikke snakke om områder.
-Hva skriver de? -De skriver det vi sier.
-Hvert ord? -Ja, hvert eneste ord.
Da vil jeg si rumpe, pupper, knulle og dritt.
De skriver historien. Vi er her for å skape historie.
Folk kommer til å lese om dette møtet.
Jeg venter på å få høre vilkårene for deres overgivelse.
Dere vil få betalt for å returnere til Lundene.
Det er ingen flere vilkår, og det blir ingen overgivelse.
Guthrum her vil ikke forlate Readingum.
Da gjentar jeg: Han vil sulte.
Vi vil plyndre, vi vil drepe.
Og dere vil miste enda flere menn.
Er det ditt ønske, jarl Guthrum, å miste menn?
De overlevende soldatene vil kanskje se seg om etter en ny leder.
-Innkalte du til møte for å fornærme meg? -Jeg tilbyr fred, og jeg tilbyr fakta.
For hodet hans kan du få freden din.
Ham...
Uhtred Ragnarson.
En forræder.
Ingenting å si?
Jeg skal snakke med unge Ragnar. Ingen annen dane har min respekt.
Hodet hans for fred.
Du vil ha Uhtred her, for fred.
Ikke sølv, korn eller hester?
Vi vil ha sølv og forræderens hode.
Dette er vilkårene, og du, Alfred, kan fortsette som konge.
Men vi vil okkupere alle de saksiske fortene.
Hvis dere ønsker å okkupere festningene, så ta dem.
Hvor mange har dere tatt så langt?
-Fader, hvor mange har de tatt så langt? -Ingen, lord.
Vi kan ta alle festningene når som helst!
Vi har tatt hele England!
Vi kan gjøre det samme med Wessex.
Jeg er beredt til å ta opp igjen sverdet. Vi er flere enn dere.
Vi er mange, og vi er farlige.
Men jeg foretrekker å opprette fred.
Og Uhtred her skal beholde hodet,
men jeg skal betale dere godt for å forlate Wessex.
Det er det folk vil lese, at Alfred ønsket fred.
Alfred betalte Ubba og Guthrum i sølv i bytte for fred.
Det er jeg som ønsker en slutt på striden.
Det er det som vil bli skrevet.
Uhtred...
Jeg ville aldri ha gitt deg til Ubba.
Men tanken streifet deg, lord.
Ikke én gang.
Jeg vil at du skal avlegge ed på hellige relikvier,
ett års tjeneste.
I løpet av denne tiden vil du hjelpe soldatene mine å forstå
at hedningene bare er mennesker.
Til gjengjeld, og med tiden,
skal du få din egen belønning, Uhtred av Bebbanburg.
Ett år.
Gutt...
Til kongen.
De har blitt hindret, men ikke mer.
De er ikke beseiret.
Vår oppgave er både enkel og umulig. Vi finner ut hva de vil gjøre videre.
De vil gjøre det danene alltid gjør, angripe.
Hvordan? Hvor? Når? Og hvor mange?
Vi skal liksom feire en fredsavtale.
Må vi snakke om krig?
Det må vi, min kjære, for freden vil ikke vare.
Det vil ta minst et år å samle en ny stor hær.
-Har vi ditt ord på det? -Sønn.
-Er det noe kjøtt her? -Burde hun engang være her?
Brida er min gjest.
Du burde ha tatt imot kongens tilbud om en kone, en dame.
Det som skjer videre, tror jeg, er at de vil komme til lands og til vanns,
og de vil dele hæren vår i to, kanskje mer.
Uhtred har kanskje rett. Det skjer kanskje ikke på et år eller mer,
men det er helt klart at vi trenger skip.
Vi er omgitt av vann, men vi har så få skip.
Du får ikke meg på et skip. Jeg skal gi deg sønnen min.
For å redde våre bredder, må vi se forbi dem.
Og for å tjene Gud, må hans ord forflytte seg.
Amen. Pris ham.
Uhtred, dyrene på baugen på danenes skip,
skal de forestille gudene deres?
Nei, lord. Det er bare dyr.
De kan løftes av festene for ikke å skremme landets ånder.
Landets ånder.
Jeg vil gjerne vite hvorfor noen av dem lager sine egne tenner spisse.
-Gjør de det? -Noen.
-Gud bevare oss. -For å vise at de ikke er redde.
Hvis de kan påføre seg selv en slik smerte,
tenk hva de kan gjøre med en sakser.
Vi vil forstå dem bedre for hver dag, tenker jeg.
Danen Uhtred har lovet meg et år av sin tjeneste.
Sier du det?
Ja. Det vil være hans ansvar
å lære våre soldater hvordan danene tenker i strid,
hvordan de lager fylkingen sin og lignende.
Lord, denne dusten her er knapt nok en mann,
og han skal liksom lære meg å slåss?
Leofric, jeg tror ikke han kan lære deg noe.
Pisk ham med kjepper under treningen, for all del.
Takk, lord.
Men våre svakere menn,
hvis de kan vite det en dane vet,
kan frykten fordrives med kunnskap.
Uansett hvor skarpe tenner de har.
Du har ikke spist i kveld.
Jeg ville bare ha kastet det opp.
Et år?
Det begynner med et år og blir til et helt liv.
-Og han tilbød deg en kone? -Jeg trenger ingen kone.
-I stedet avla du ed om å drepe daner. -Du vet hvorfor.
Vi har bodd i et slott.
Hva skjer hvis du møter unge Ragnar i strid?
Vi slåss.
Hvor er hun? Jeg har ikke hørt henne i hele formiddag.
Hun kan ikke være langt unna.
-Vi er klare til å dra. -Jeg ser det.
Jeg følger etter.
Brida!
Brida?
Nesten et barn...
Visste du det?
At du var gravid?
Nei.
Så du det ikke i drømmene dine
da du drakk soppølet?
Jeg skal begrave det.
Vi skal begrave det. Det er et tegn på en overgang.
Stå sammen!
Skjold frem!
-Skjold opp! -Skjold sammen!
KONGEDØMMET WESSEX
-Se dem i øynene! -Tettere sammen! Ubrytelig!
Er vi klare?
-Jeg sa: Er vi klare? -Fremad!
Drep svinene!
Stå sammen!
Skjold sammen!
Vi hamrer dem med skjoldene!
De er vårt forsvar og vårt våpen!
Vi slår dem overende!
Vi er en vegg!
Angrip!
Før de to veggene møtes,
opptrer de tre første radene samlet for å lage en høy fylking.
Første rad kryper sammen for å beskytte underliv og bein.
Den andre raden strekker seg frem for å beskytte overkroppen.
Tredje rad lener seg inn for å beskytte hodet til alle mennene.
Skjold opp!
Skjold sammen!
Fylking!
Jeg liker det, dust, det gjør jeg.
Drep svinene!
Rikdommen er ikke min,
den tilhører lord Ragnar den fryktløse.
Du gjør lurt i å la meg være i fred.
Er du Brida?
Hvem spør?
-Brida. -Hva er det med henne?
Jeg er ingen seer, men jeg tror hun er ulykkelig.
Hun foretrekker danene fremfor sakserne,
ingenting galt i det.
Hun har vært med feil saksere.
-Danene har en hunger etter liv. -Har vi ikke alle det?
Alfred, han mener alvor.
En from jævel.
Du kan godt mislike ham, men aldri undervurder ham.
Han er nådeløs, og han tenker,
og det er mer enn du eller jeg kan.
Kriger Leofric, kan jeg sette meg hos deg?
Nei.
Vet munkene at du er borte?
Uhtred, dette er Æthelwold, enda en dust.
Kongens nevø.
Nei, jeg er ikke kongens nevø, jeg er kongen.
Men Alfred liker å late som,
og enhver drittsekk synes å være tilfreds med løgnen.
-Hva snakker vi om? -Alfred.
Han vil ikke la meg kjempe! Har jeg fortalt deg det?
-Mange ganger. -Det er sant.
Han vil ikke la meg kjempe.
Jeg ønsker at du, kriger Leofric,
skal lære meg å slåss, så skal jeg lære deg å...
Fortsett.
Du glemmer ikke å betale for dette.
Har jeg noensinne gjort det?
Et par ganger.
Alfred ble tatt i å knulle en nonne en gang.
Jeg burde sløye ham.
Sier du det til andre enn meg, vil du bli hengt.
Du skader en kongelig.
Du er heldig at Alfred ikke har fått deg drept.
Gud vil ikke tillate det.
Jeg liker Gud.
Sølvet?
-Ja. -Hvorfor?
-Går du fra meg? -Er du full?
Kanskje litt.
Vi gir sølvet til unge Ragnar.
I morgen, i skumringen.
Han er her.
Vi kan si sannheten,
og vi kan slutte oss til Ragnar og mennene hans.
Jeg trenger menn knyttet til meg av Gud, av plikt, av landet, av selve Wessex.
Jeg vil igjen foreslå ekteskap for Uhtred.
-Med min guddatter? -Med Mildrith, ja.
Det ville absolutt knytte ham til landet, og indirekte til kirken, til Gud.
-Det ville prøve ham. -Det ville det.
Ville du likevel være for det?
Selvsagt, alt for Wessex.
Uhtred Ragnarson blir en god ektemann.
Se på meg.
Du skylder ikke Alfred noe.
For ham betyr ikke ditt ord noe. Du er en hedning.
Vær så snill...
Uhtred Ragnarson kan aldri bli Uhtred av Bebbanburg.
Aldri.
Drepte du faren min?
Behøver du spørre?
Drepte du familien min?
-Nei. -Jeg snakker med Uhtred!
Jeg spør ikke en gang til.
Hvis du tror at jeg ville drepe faren vår,
moren vår og familien vår,
kan du hevne deg.
Jeg visste det.
Jeg måtte bare være sikker.
Det var Kjartan.
Kjartan angrep og startet brannen.
-Kunne vi reddet dem, ville vi gjort det. -Jeg visste det.
Jeg trodde ikke et ord av det jeg hørte.
Vi har Ragnars rikdom. Vi beholdt den for deg.
Brida.
Fullvoksen kvinne!
Jeg har sett dette øyeblikket i drømmene mine så mange ganger.
Så Kjartans historie er at engelskmennene
gjorde opprør mot faren vår, ansporet av deg.
Han hevder å ha hevnet drapsmennene.
Har du noen gang trodd ham?
Aldri.
Men han er lord Kjartan nå.
Han har tre ganger så mange menn, og Ubbas øre.
Når jeg dreper ham, må det være planlagt.
Når vi dreper ham.
-Det vil bli farlig. -Det må gjøres.
Ragnar, vi er med deg.
Da seiler du med meg?
Ja.
Jeg har avlagt ed til Alfred.
Det betyr ingenting.
Hvis du har sverget,
må du holde ord.
Jeg trenger denne hevnen slik jeg trenger vann.
På riktig tidspunkt, sverger jeg å bli med deg.
Jeg vet det.
Jeg kan ikke tro at jeg skal la deg gå.
Miste deg.
Du har vært halve livet mitt.
Hele galskapen min.
Vær lykkelig...
Jeg antar hun har dratt?
Jeg regner med det var Alfred som holdt deg her.
Jeg solgte meg for en brynje og en hjelm.
Det er det vi gjør. Vi selger oss.
Det du skal gi Alfred i år,
handler ikke om en brynje.
Det handler om deg.
Drittsekken tenker. Var det ikke det jeg sa?
Han ønsker mer enn et års tjeneste.
Han vil at du skal hjelpe ham å ta tilbake hele England.
Selvfølgelig, når året er omme, kan du gå tilbake til danene.
Det ville i det minste gi meg sjansen til å drepe deg.
Men hva ville du være?
Hvem ville du være?