Jag föddes till ealdorman av England.
Rättmätig arvinge till de northumbriska markerna av Bebbanburg.
Jag var 12 år när jag krigade första gången.
Jag såg min far dödas.
Bortrövad av angriparna tillsammans med den saxiska flickan Brida,
blev jag först en slav och sen en son till jarl Ragnar.
Ödet hade gjort mig till en dan.
Hade gjort unge Ragnar till min bror och Brida till min älskarinna.
-Sen svek ödet mig. -Eld!
Lögner spreds med vinden att jag hade dödat Ragnar.
Så vi tog hans gömda rikedomar och flydde söderut…
…till Wessex, till Beocca…
…och till kungens bror Alfred.
Sedd av danerna som en saxare, och av saxarna som en dan,
gick mitt ord inte att lita på.
Men jag är Uhtred, son till Uhtred,
och ödet är allt.
DET SISTA KUNGADÖMET
Ur vägen, det är kungen!
Jag måste tala med Er, ers Nåd.
Yxhugget är djupt. Inte ens en kung överlever en sådan skada.
Vi ber så får vi se.
WINCHESTER
KUNGADÖMET WESSEX
Jag ber om ursäkt, detta var det bästa jag kunde åstadkomma
utan att först tala med Alfred.
Jag har tagit med mat och öl och viktigast av allt, goda nyheter.
Är Alfred död?
Tvärtom, han lever och han är segerrik.
Vi besegrade danerna.
Varför är det goda nyheter?
Alfred agerade enligt ert råd. Ni delar hans ära.
Ära? Varför sitter han då inburad och får skita i hörnet?
Kallar ni det ära?
Kan hon aldrig hålla tungan i styr?
Nej, det kan hon inte, och det tänker hon inte!
Behåll er mat, jag vill inte ha den! Jag äter när jag släppts fri!
Bara Alfred kan beordra er frigivning! Jag ska tala med honom!
Ni borde utnyttja tiden till att fundera på hur ni kan bättra er.
Jag ska utnyttja tiden till att förbanna er.
-Gör det, då! -Alfred tog inte emot mitt svärd.
Jag erbjuder det inte igen, om han inte tigger om det.
Ibland undrar jag om er tjurskallighet inte bara är ren dumhet.
Han skickar efter er när han har skrapat leran och blodet från sin brynja.
Vi ska tacka Oden för vår befrielse.
Gör det!
Vi är daner!
Visa respekt!
Gör om det, så sprättar jag upp er.
Du är en hjälte i Wessex.
Grattis.
Vi är vid liv.
Vad är det?
Jag var tvungen att träffa dig.
Jag hörde att du var utom fara, men jag behövde bevis.
Här är det.
-Lämna oss. Min hustru hjälper mig. -Ers nåd.
Med nöje.
Se till att den lagas ordentligt.
Jag vore en förlorad dåre utan dig.
Jag är lite tafatt.
Vem knackar?
Ers nåd.
Hennes nåd.
Förlåt mig, jag hoppades att få diskutera ealdormannen Uhtred.
Fader, förlåt mig, men min make behöver vila.
Det behöver han. Det behöver ni…
Ursäkta mig.
Aethelwold. Var ni på kullen, jag såg er inte?
Jag hölls i tryggt förvar hos prästerna.
Det kommer fler strider. Många.
Och det kommer säkert att fortsätta tills vi alla är döda.
-Borde vi ge upp? -Aldrig.
Aldrig.
Men jag är inte emot kompromisser.
Även om jag älskar min Gud, har jag inte bråttom till himlen.
Jag är rädd att inga knäböjande präster kan ändra
det en hednings yxa redan har bestämt.
Vi borde be för kungens efterträdare, vem det än må vara.
Kronan är min bördsrätt.
Är ni oenig?
Man kommer att hävda att ni är för ung.
-Jag är min fars tronarvinge! -Ja, ni är er fars tronarvinge,
men er far har även band med Alfred.
En son går före en bror.
Då borde ni kanske tala med kungen själv.
Jag tror, att om er far på sin dödsbädd skulle utnämna er till sin efterträdare,
så skulle rådsförsamlingen finna det svårt att gå emot honom.
Er far skulle nog gärna
viska i ert öra, vare sig han var vid medvetande eller ej.
Ert råd kommer inte att förbises, unge Odda.
Tack, Ers Nåd.
Guthrum, ni gick till strid utan mig. Varför det?
Det var inte min avsikt.
Verkligen?
Varför hände det då?
-Låt oss tala inomhus. -Vi talar här.
De marscherade tidigare än förväntat, och de positionerade sig på kullen.
-Det kommer inte att upprepas. -Nej, det kommer det inte,
för ni har förlorat hälften av era män.
Vi dödade deras kung, Aethelred.
-Såg ni honom stupa? -Ja, jag såg honom stupa.
Han höggs med en yxa. Han är död.
Vi blev inte besegrade.
Om ni vill bli kung av Wessex, så tillåter jag det.
Men var är mitt silver, mitt spannmål?
Det utlovades, men nu är det borta.
-Det finns kvar. -Daner förlorar inte.
Jag har inte förlorat.
Ni har gett dem hopp, Guthrum, det är värre.
Utan kungen finns inget hopp.
Om de har besegrat danerna,
vilket jag vägrar att tro, varför firar de inte?
Prästen ljuger inte, trots att han är präst.
Varför är de så annorlunda? Så eländiga?
Det är Guds vilja.
Jag vägrar bli en saxisk kvinna.
Jag vägrar att tvätta, jobba på fälten och laga mat.
-Det blir inte mitt liv. -Alfred kan hjälpa oss.
Vi utnyttjar honom.
För logi, och sen för välstånd.
-Han har utnyttjat dig. -Och nu måste han återgälda mig.
God morgon.
Tack för i går kväll.
Öppna dörren, jag vill träffa min far.
Öppna dörren, annars använder jag era kulor som slangbella.
Aethelwold.
Jag är här för att be för min far, kungen, och vara vid hans sida.
Kungen är död.
Varför tillkallades jag inte?
-Ni gick inte att hitta. -Jag sov i mitt gemak.
Innan sin bortgång utnämnde kungen mig till sin tronarvinge.
Det är vad han sa till mig.
Det är sanningen.
Hans sista önskan.
Hans sista befallning.
Det är bäst för er alla att föra detta vidare.
Jag informerar rådsförsamlingen om ert anspråk.
-Det borde ni. -Men alla här,
och fler, hörde er far efterlämna sin krona till Alfred.
Han måste ha varit sinnesförvirrad.
Vid vilket tillfälle?
Jag är kungens son.
Gör er plikt.
Ers nåd.
Uhtred, jag ber om ursäkt för er fördröjda frigivning.
Jag hade andra affärer att sköta.
Öl, fader?
Lite, och till våra gäster.
-Ni talade visst sanning. -Det gjorde jag.
Även om jag inser att vår seger är tillfällig…
…så står jag i skuld, Wessex står i skuld.
-Räcker min ursäkt? -Nej, Ers nåd.
Vad Uhtred menar är att den inte är nödvändig.
Jag vill ses som en ealdorman. För jag är en ealdorman.
-I Northumbria. Det här är Wessex. -Det här är England.
Ett kungadöme, är vad ni sa.
Ni saknar helt besittningar.
Då är det vad jag önskar, vad jag förtjänar, besittningar.
Jag ville bara förmedla min tacksamhet, men vi ska tala vidare vid nåt tillfälle.
Nu har jag andra, viktigare saker att sköta.
Jag gav er seger, vad är viktigare än det?
Kungen är död.
-Sen när? -Jag lämnade honom nyss.
Min första gärning som kung, blir att erbjuda danerna fred.
De kommer att tro att ni är feg…
Ers nåd.
Då måste jag övertyga dem om motsatsen.
Flicka, hämta frukt till min kammare, några uppskurna äpplen och mjölk.
Vila, tvätta er, ät väl, ni har förtjänat det.
Vad säger ni? Man talar inte så till en framtida kung.
Han är inte min herre, och han blir inte min kung.
Lyssna noga, Uhtred. Alfred är mannen att följa.
Han är er väg tillbaka till Bebbanburg, som herre och härskare.
Uhtreds väg är Uhtreds ensak, den angår inte en präst.
Förlåt mig, min herre!
Jag måste gå, för att be om styrka
att utplåna dessa oheliga tankar som fyller mitt sinne.
Vill du ha besittningar i Wessex?
Det är min väg tillbaka till Bebbanburg!
Allt silver du hittar under Alfred kommer att tas av danerna,
tillsammans med ditt liv.
De kan inte besegras.
-Varför gör du det här? -För välstånd, sa jag.
Ursäkta mig, Ers nåd, jag har ett ärende till min herre Alfred.
-Är mjölken till Alfred? -Det är den.
Inte ett ord.
Iväg med dig.
Herre Aethelwold… mansbarnet som själv vill bli kung.
Av respekt för den avlidne kungen,
vill Alfred inte bryta ett hårstrå på ert fula huvud,
men han accepterar inte er oförskämdhet och era lögner.
Er egen son är delaktig i min så kallade oförskämdhet.
Tyst!
Dra inte in andra i era komplotter.
Mitt huvud är inte fult.
Ni ska skickas till ett kloster i Hampton för att utbildas.
Det blir en mycket lång process.
Jag är kungens son!
Wessex har inte råd att splittras.
Och inte råd med en massa smörja från ett idiotiskt barn, adligt eller ej.
Ordna det.
-Får jag göra honom foglig, min herre? -Ja, gärna.
Nej!
Kom in!
Ers nåd, ni ville träffa mig.
Ja, det ville jag.
Ni ska leverera ett budskap till Guthrum, till danerna.
Ni ska bjuda in dem till förhandling inom några dagar, när det passar dem.
Om det är en budbärare ni behöver, så finns det många i palatset.
Jag behöver ingen budbärare, utan en representant!
Ni ska tala för mig. Odda, ni ska tala som om ni vore jag.
Inget kan skrivas till danerna.
Mina brev vore meningslösa, därför måste orden som sägs
vara mina ord, och jag anförtror dem åt er.
Då blir jag gladeligen er representant.
Tack.
Förolämpar jag er? När jag iakttar er?
Nej, Ers nåd. Aldrig.
Jag skulle försvara er med mitt liv.
Ni står för allt som är värdefullt, ni är Wessex, England.
Ni ska alltid omhuldas och aldrig skändas.
Endast älskas…innerligt.
-Vem är det? -Ers nåd.
Mitt samvete.
Ers nåd, vill ni bedja med mig för kungens bortgång?
Ja, fader. Jag är er tacksam.
Förlåt mig, Ers nåd, mjölken har surnat.
Jag är trött på mjölk och äpplen, jag behöver kött.
Men ni är en martyr, Ers nåd.
Ers nåd behöver näras! Ers nåd är inget helgon.
Jag har överlevt strid, jag behöver kött!
Vi ska bedja tillsammans, Ers nåd, för styrka.
Varför måste det vara en synd?
Det är redan en börda.
Det verkar aldrig handla om vad jag önskar göra,
bara vad jag måste göra.
Be Gud att ge mig styrka att bära kronan lika värdigt som du.
Fader Beocca.
-Ett ögonblick. -Ja, Ers nåd.
Vi kan få användning för Uhtred.
Det gläder mig att höra.
Vad är den här Brida för honom?
-Ett hinder. -En hustru?
-Nej, aldrig. Nej. -Hon är rastlös.
-Hon är djävulen på hans skuldra. -Men han håller av henne?
Ja, det gör han.
Vi får se.
-Tack. -Ers nåd.
Jag har ett budskap.
-Från kung Alfred. -Vem är kung Alfred?
Han är Alfred, kung av Wessex.
Han inbjuder jarl Guthrum till fredsförhandling.
Är ni Guthrum?
Kliv av hästen, pojke.
Kliv av hästen och se på mig.
Du är en skönhet.
Säg åt den här kungen, vad hette han?
Alfred.
Säg åt kung Alfred att Guthrum tackar ja till hans inbjudan.
Jag ska speja efter honom och rida ut och möta honom.
Jag ska förmedla ert budskap.
Hästen tillhör mig nu.
Uhtred, Alfred är angelägen om att hitta en användning för dig,
men Brida är… hon är inte till någon hjälp.
Om du håller henne borta…
Alfred vet hur jag kan göra nytta. Och jag har bevisat det.
Nu måste han bevisa sin nytta för mig.
-Han ska bli kung. -Och ni kan tjäna honom.
Jag är här för att tjäna mig själv.
Alfred är bara en väg för mig att återta det som tillhör mig.
Mina marker, mina tillgångar och min titel.
Han får nytta av mig, men jag kommer att få nytta av honom.
Tro inte att han är naiv. Han genomskådar dig.
Han ser det jag låter honom se.
Uhtred, just nu är du en krigare, inte en tänkare.
Men det kommer med tiden.
Du är lik din far, och han var både och.
Du är Alfreds präst nu, Beocca.
Vill du ha sällskap, flicka?
Jag föredrar gudarnas sällskap framför enfaldiga män.
En annan gång då?
-God morgon, Uhtred. -God morgon, Ers nåd.
-Det är en fin brynja. -Ja.
Och den är er. En saxisk krigares stridsklädsel, en gåva.
I utbyte mot vad? Det finns alltid ett pris.
Vilket ni har betalat till fullo. Vår seger på kullen.
Unge Odda, har ni bett Uhtred om ursäkt?
Jag ber så mycket om ursäkt, ni talade sanning.
En liten bugning, kanske?
Ni kan gå nu.
En bra kung förlitar sig på bra rådgivare, Uhtred.
Till exempel, min brorson Aethelwold, kungens son,
han är ung men ser sig själv som den rättmätige tronarvingen.
Hur ska jag hantera honom?
Ni borde döda honom, likväl som min egen farbror Alfred skulle döda mig.
-Att inte döda honom visar svaghet. -Ni är förmäten.
Jag tillåter det, det är hedningen i honom som talar.
Ni tänker som en dan, Uhtred.
Om jag dödar Aethelwold, erkänner jag
att han har ett legitimt anspråk på tronen, vilket han inte har.
Det är så jag tänker.
Men att ha ett exemplar av hedningens sätt att tänka i rådet, gagnar oss.
Vad fruktar de mest, danerna?
De är krigare, de lever för att strida.
Men när de förlorar, som på kullen, då?
I strid retirerar de hellre, än förlorar för många män.
Om det är nåt de fruktar, så är det att förlora män.
De älskar att strida men hatar att förlora, knappast en uppenbarelse.
-Odda verkar inte värdesätta era råd. -Det gör jag inte!
Jag bryr mig inte.
Jag har funderat på er begäran att erkännas som ealdorman.
-Vilket är nonsens. -Jag är en ealdorman.
Utan ens en get i ditt namn, och än mindre betesmarker.
Jag är en ealdorman av börd.
Kan ni tänka er att bli ealdorman genom äktenskap?
Jag vet ett äktenskap som skulle ge er marker och en titel.
-Jag har inget behov av en hustru. -En kvinna hjälper er att utvecklas.
Att utveckla rötter, och det är vad ni saknar.
Äktenskap skulle visa er förpliktelse mot Wessex.
Jag har visat förpliktelse. Ni sa själv att jag gav er seger på kullen.
Ni hjälpte till, Uhtred, men segern vanns av männen av Wessex.
Som ni nu vägrar att ansluta er till genom äktenskap.
Mark och silver är vad alla män önskar, så även jag.
Men tro mig, Ers nåd, jag har inget behov av en hustru.
-Mitt svärd är ert. -Till ett pris på?
Allt jag äger har tagits ifrån mig.
Jag behöver en titel, jag måste skapa en förmögenhet.
Erbjuder ni mig ert svärd, eller säljer ni mig ert svärd?
För att bli en ealdorman måste man äga mark, sådan är lagen.
Men stå vid min sida under de kommande förhandlingarna,
hjälp mig avläsa min fiende,
så ska vi prata vidare om rikedomar och belöning.
Vad såg du? Vad visade de dig?
Vad jag såg är min ensak. Jag mår dåligt.
Här…
Vatten.
Var vi befinner oss, är ödet, de tre spinnerskornas verk,
de sitter djupt nere i jordens inre, och de har fört oss hit.
Vi borde ge oss av…
Till Cornwalum, Wales, Irland, vart som helst.
Varför?
För att fly.
Trygghet.
Jag såg Ragnars skepp.
-Det före detta? -Nej, Wind Viper.
Unge Ragnar?
Jag var där på skeppet. Jag såg det.
Jag vill ge mig av härifrån. Följ med mig.
Följ med mig.
Jag har gett ett löfte till Alfred
att närvara vid förhandlingarna som rådgivare.
Brida, vi har ingen annanstans att ta vägen.
Vi kan inte stanna här!
Det är en början.
Lämna mig.
Vi kan inte irra runt i landet och inget göra.
Hur kan du lita på honom?
Hur vet du att han inte överlämnar dig till Guthrum,
att ge till Ubba?
Du vet inget om honom!
Jag litar på fader Beocca, hans präst.
Lämna mig, sa jag!
Du var inte på skeppet med mig!
Gå till Alfred, så ser jag på när han förråder dig!
Så vad vet vi om den här Alfred?
Att han är sjuklig och svag.
Han vill förhandla.
Så han är visst ingen krigare.
Men han besegrade dig, Guthrum.
Så vad säger det?
Förhandling…
Silver.
Vi tar hans silver…
…och hans mark.
-Och om han vägrar? -Han kommer aldrig att vägra.
Han vill leva och kallas för kung.
Vår Gud som är i himmelen,
vi ber om din gunst för din hängivne tjänare Alfred.
Välsigna honom med mod, styrka och vishet.
Lämna aldrig hans sida. Amen.
Amen.
Ge honom rena och heliga tankar
och kraften att uträtta ditt arbete på jorden som vår kung.
Låt denna smörjning av Alfred möjliggöra din vilja.
Ni är Guds kung, Alfred av Wessex.
-Vivat Rex Alfredus! -Vivat Rex Alfredus!
Vivat Rex Alfredus!
Jag kan inte föreställa mig en tid utan dig.
WILTON
KUNGADÖMET WESSEX
-Är det Guthrum? -Ja.
Ni kan se ett ben i hans hår.
Det är hans mors revben.
Så förtjusande.
Och de andra?
Det är Ubba. Den store mannen.
Är hövding Ubba med dem? Ni sa att han var norröver.
Och nu är han här.
Det här är bra.
-Så ni är Alfred, kungen av Wessex? -Ja.
-Och ni är jarl Guthrum? -Ja.
Om ni vill ha fred måste ni betala.
Och ni är jarl Ubba?
-Välkommen. -Tala.
I utbyte mot en överenskommen mängd spannmål, boskap och silver
föreslår jag att ni och era skepp återvänder till Lundene och stannar där.
Jag föreslår vidare att ni håller er i Östangeln, Mercia och Northumbria.
Wessex är saxiskt och därmed förbjuden mark för alla daner.
Vi lämnar inte Wessex. Vi har just anlänt.
Då får ni svälta.
Ni har ont om mat, ingen logi och en försvagad armé.
Om ni tror att vi är försvagade, varför söka fred?
Det är den kristne i mig, min Guds vilja.
-Tala inte om gudar. -Gud. Det finns bara en.
Ni ska tala om spannmål, hästar, silver och mark.
-Jag tänker inte tala om mark. -Vad skriver de?
Det vi säger.
-Vartenda ord? -Ja, vartenda ord.
Får jag då säga arsle, tuttar, göka och skit?
De nedtecknar historia. Vi är här för att skapa historia.
Folk kommer att läsa om detta möte.
Jag vill höra villkoren för er kapitulering.
Ni betalas för att återvända till Lundene.
Det finns inga fler villkor och vi kapitulerar inte.
Guthrum här lämnar inte Readingum.
Då får han svälta.
Vi kommer att plundra och döda.
Och förlora ännu fler män,
är det er önskan, jarl Guthrum, att förlora män?
Era överlevande krigare kanske söker sig en ny härskare.
Ville ni bara förolämpa mig?
Jag erbjuder fred och fakta.
Hans huvud, så får ni er fred.
Han…
Uhtred Ragnarson.
En förrädare.
Inget att säga?
Jag talar med unge Ragnar, ingen annan dan har min respekt.
Hans huvud för fred.
Vill ni ha Uhtred för fred?
Inget silver, inga spannmål, inga hästar?
Vi vill ha silver och förrädarens huvud.
Det är villkoren, och ni, Alfred, ni får förbli kung
men vi ska inta alla saxiska fästningar.
Om ni vill inta alla fästningar så gör det, inta dem.
Hur många har ni tagit i besittning hittills?
Fader, hur många har de tagit i besittning hittills?
Inga, Ers nåd.
Vi kan inta alla fästningar när som helst!
Vi har tagit hela England i besittning!
Och vi kan göra detsamma med Wessex.
Låt mig vara tydlig, jag är beredd att ta till svärdet igen, vi är fler än ni.
Vi är många och vi är farliga,
men jag skulle föredra att få till stånd fred.
Och Uhtred här får behålla sitt huvud,
men jag betalar er väl för att lämna Wessex.
Det är vad folk får läsa, att Alfred sökte fred.
Alfred betalade herrarna Ubba och Guthrum silver i utbyte mot fred.
Det är jag som söker ett slut på stridandet:
det är vad som kommer att nedtecknas.
Uhtred…
Jag skulle aldrig ha överlämnat er… till Ubba.
Men tanken föresvävade er, Ers nåd.
Inte en enda gång.
Faktum är att jag skulle vilja att ni svor en ed,
på heliga reliker, ett års tjänst.
Under vilket ni ska hjälpa mina krigare att förstå
att hedningarna endast är män.
Och i utbyte och med tiden,
får ni er egen belöning, Uhtred av Bebbanburg.
Ett år.
Pojke…
Till kungen.
De har hejdats, men inget mer.
De är inte besegrade.
Vår uppgift nu är både enkel och omöjlig.
-Vi avgör vad de gör härnäst. -Det daner alltid gör, attackerar.
Hur? Var? När? Hur många?
Vi ska fira freden, måste vi prata om strider?
Ja, min kära, för freden kommer inte att bestå.
Det tar dem minst ett år att samla ihop en till stor armé.
-Har vi ert ord? -Min son.
Finns det nåt kött här?
-Borde hon ens vara här? -Brida är min gäst.
Ni borde ha tagit emot kungens erbjudande om en hustru, en dam.
Det som händer härnäst, är att de kommer via land och hav,
och de kommer att dela vår armé i två, möjligen fler.
Uhtred kan ha rätt, det kanske inte sker på ett år eller mer,
men det är tydligt att vi behöver skepp.
Vi gränsar mot vatten och ändå har vi så få skepp.
Ni får mig inte på ett skepp.
Jag skickar min son.
För att rädda våra kuster måste vi se bortom dem.
Och för att tjäna Gud,
-måste Hans ord spridas. -Amen. Ärad vare Gud.
Uhtred, bestarna i förstäven på danernas skepp,
representerar de deras gudar?
Nej, de är bara bestar.
De kan lyftas från sina pålar för att inte skrämma landets andar.
Landets andar.
Jag vill veta varför vissa av dem vässar sina egna tänder.
-Gör de det? -En del gör det.
Gud bevare oss.
För att visa att de inte är rädda.
Om de kan utsätta sig själva för sån smärta,
tänk vad de kan göra med en saxare.
Vi kommer säkert att förstå dem mer för varje dag som går.
Danernas Uhtred har lovat mig ett års tjänst.
-Jaså? -Ja.
Det blir hans ansvar att visa våra krigare hur danerna strider,
hur de bygger sin skyddsmur och dylikt.
Ers nåd, örslingen här är knappt en man…
…och ni tror att han ska kunna lära mig kriga?
Leofric, jag förväntar mig att han inte lär er något.
Piska honom gärna med stavar under träningen.
Tack, Ers nåd.
Men…
våra mindre betydande män, om de kan veta vad en dan vet
så kan rädsla förvisas med kunskap.
Oavsett hur vassa deras tänder är.
Du åt inte i kväll.
Jag skulle bara spy upp det.
Ett år?
Det börjar med ett år och blir en livstid.
-Och han erbjöd dig en hustru? -Jag behöver ingen hustru.
I stället svor du en ed att döda daner.
Du känner till mina skäl.
Vi har bott i ett palats.
Vad händer om du plötsligt möter unge Ragnar…i strid?
Då strider vi.
Var är hon? Jag har inte hört henne på hela morgonen.
Hon är inte långt borta.
Vi är på väg att ge oss av.
Jag ser det.
Jag hinner ikapp.
Brida!
Brida?
Nästan ett barn…
Visste du?
Att du var havande?
Nej.
Såg du inte det i dina drömmar när du drack svampmjöden?
Jag begraver det.
Vi begraver det, det är ett tecken på en bortgång.
Stå ihop!
-Sköldar framåt! -Sköldar upp!
Sköldar ihop!
SOUTHAMPTON KUNGADÖMET WESSEX
-Se dem i ögonen! -Närmare varandra!
Är vi redo?
-Jag sa, är vi redo? -Framåt!
-Döda de jävlarna! -Stå ihop!
Sköldar ihop!
Vi slår dem med våra sköldar! De är vårt försvar och vårt vapen!
Vi slår ner dem! Vi är en mur!
Anfall!
Innan de två murarna möts,
samarbetar de första tre raderna av män för att skapa en hög skyddsmur.
Första raden hukar sig för att skydda underkroppen och benen.
Andra raden sträcker sig framåt för att skydda överkroppen.
Tredje raden lutar sig framåt för att skydda huvudena på alla rader.
Sköldar upp!
Sköldar ihop!
Skyddsmur!
Jag gillar det, örsling, det gör jag.
Döda nu de jävlarna!
Rikedomen är inte min…
…de tillhör härskare Ragnar, Den orädde.
Det är bäst att ni lämnar mig i fred.
Är du Brida?
Vem undrar?
-Brida. -Vad är det med henne?
Jag är ingen siare, men jag skulle påstå att hon är olycklig.
Hon föredrar daners sällskap framför saxares,
inget fel med det.
Hon har varit med fel saxare.
-Danerna har ett livsbegär. -Har vi inte alla det?
Alfred…han är allvarlig.
En skenhelig jäkel.
Ogilla honom hur mycket du vill, men underskatta honom aldrig.
Han är skoningslös,
och mannen tänker,
vilket är mer än du eller jag klarar.
Leofric Krigaren, får jag sitta med er?
Nej, det får du inte.
Vet munkarna att ni saknas?
Uhtred, det här är Aethelwold, ännu en örsling.
Brorson till kungen.
Nej, jag är inte brorson till kungen, jag är kungen…
…men Alfred gillar att låtsas,
och varenda skitstövel verkar nöjda med lögnen.
-Vad pratar vi om? -Alfred.
Han låter mig inte strida! Har jag berättat det?
-Många gånger. -Det är sant.
Han tillåter mig inte att strida.
Jag vill att du, krigare Leofric,
lär mig att strida, så ska jag lära er att…
-Fortsätt. -Glöm inte att betala.
Har jag nånsin gjort det?
Det har hänt.
Alfred ertappades en gång med att knulla en nunna.
Jag borde skära halsen av honom.
Säg det till nån annan än mig, så blir du hängd.
Du gör illa en kunglighet.
Du har haft tur att Alfred inte dödat dig.
Gud låter honom inte göra det.
Jag gillar Gud.
Silvret?
Ja.
Varför?
-Lämnar du mig? -Är du full?
Kanske lite.
Vi ska ge silvret till unge Ragnar.
I morgon, i skymningen.
Han är här.
Vi kan säga honom sanningen,
och vi kan ansluta oss till Ragnar och hans män.
Jag behöver män som är hängivna mig genom Gud,
av plikt, av riket, av självaste Wessex.
Jag vill föreslå äktenskap för Uhtred igen.
-Med min guddotter? -Med Mildrith, ja.
Det skulle definitivt knyta honom till riket
och indirekt till kyrkan, till Gud.
-Det blir hans prövning. -Ja.
Skulle ni fortfarande godta det?
Självklart, vad som helst för Wessex.
Uhtred Ragnarson är en bra man att vara.
Se på mig.
Du är inte skyldig Alfred nånting.
För honom betyder ditt ord inget, du är en hedning.
Snälla…
Uhtred Ragnarson kan aldrig bli Uhtred av Bebbanburg.
Aldrig.
Dödade du min far?
Måste du fråga?
-Dödade du min familj? -Det gjorde han inte.
Jag talar med Uhtred!
Jag frågar inte en andra gång.
Om du tror att jag skulle döda vår far,
vår mor och vår familj…
…kräv din hämnd.
Jag visste det.
Jag ville försäkra mig. Jag visste det.
Det var Kjartan.
Kjartan angrep och anlade elden.
-Vi hade räddat dem om vi kunde. -Jag visste det.
Jag trodde inte ett ord av vad jag hörde.
Vi har Ragnars rikedomar, vi förvarade dem åt dig.
Brida. En vuxen kvinna nu!
Jag har sett detta ögonblick i mina drömmar så ofta.
Kjartans säger att engelsmännen gjorde uppror mot vår far,
på uppmuntran av dig.
Han hävdar att han har hämnats mördarna.
Trodde du nånsin honom?
Aldrig.
Men han är kung Kjartan nu, han har tre gånger så många män än Ubba.
När jag dödar honom måste det vara planerat.
När vi dödar honom.
-Det blir farligt. -Det måste ske.
Ragnar, vi är på din sida.
Då seglar ni med mig?
Jag gör det.
Jag har svurit att tjäna Alfred.
Det betyder inget.
Om du har svurit…
…måste du hålla ditt ord.
Jag behöver denna hämnd som jag behöver vatten.
När tiden är inne svär jag att jag är på din sida.
Jag vet.
Jag kan inte tro att jag håller på att släppa dig…
förlora dig.
Du har varit halva mitt liv…
…allt mitt vansinne.
Var lycklig.
Jag antar att hon har rest.
Jag gissar att Alfred har hållit dig kvar.
Jag sålde mig själv…
…för en brynja och en hjälm.
Det är vad vi gör, säljer oss själva.
Det här året, vad du ger till Alfred,
handlar inte om en brynja, det handlar om dig.
Den jäkeln tänker, sa jag inte det?
Han vill ha mer än ett års tjänst,
han vill att du hjälper honom att återta England, hela England.
När året är slut kan du självklart återgå till danerna,
det skulle åtminstone ge mig en chans att döda dig.
Men vad skulle du vara?
Vem skulle du vara?
Undertexter: Kristina Donnellan