Jag är Uhtred, son av Uhtred.
Jag föddes som saxisk ädling, men uppfostrades av daner
fram till kvällen för min systers bröllop,
då min familj mördades.
Jag är en krigare,
men när danerna anföll Alfreds högborg i Winchester,
fanns inget annat att göra än springa.
En del sprang fortare än andra, däribland min fiende, unge Odda.
Så tog Gudrum Winchester.
Aethelwold svor trohet mot danerna.
Men Gudrum fruktade fortfarande Alfreds Gud.
Jag kunde bara hoppas att min nu avlägsna fru och vårt barn var i trygghet.
Vi kunde bara gömma oss och be om ett mirakel.
Iseult, min jungfrudrottning, räddade kungens son.
Men till ett pris som bara hon kunde se.
Hon gav Alfred styrka.
Nu när kungen har livet och hälsan, finns hopp för Wessex.
Ödet är allt.
DET SISTA KUNGADÖMET
Vi har visserligen bränt upp ganska många skepp.
-En hel flotta. -En flotta.
Men likväl har vi lämnat hundratals daner strandsatta i Wessex,
utan möjlighet att lämna…
Wulfhere, jag tvivlar på att de någonsin avsåg att ge sig av.
Och om några månader har de fler skepp och fler mannar.
Nu är rätt tid att strida.
Strida med vad? Vi har ingen armé, och danerna kommer att vara tusentals.
Det finns folk där ute, Wulfhere, och de väntar.
-De behöver bara en kallelse. -Javisst, men…
Herre…
…om jag skulle föreslå att vi eskorterar er till Frankrike…
Det blir inget av med det. Jag kommer inte att gömma mig.
Varken här eller i Frankrike.
-Men… -Jag har bett varje dag om ledning.
Det enda sättet jag ser att rädda Wessex är det vi förbereder:
ett avgörande slag.
Vi ska lämna träsklandet.
Mod och förtröstan.
-Amen. -Amen.
Amen.
Det ska inte skrivas att kung Alfred var en svag och bräcklig man…
…till förstånd, kropp och själ, oduglig till att vara kung.
Inget av det du säger är sant.
Men det skulle bli sant.
Aldrig.
Du blir kvar här, min älskade.
Om jag misslyckas, måste du fara till Frankrike.
Inte utan dig.
Du måste rädda och beskydda våra barn.
För mig finns inget annat land än England…
…ingen annan fru än Aelswith.
Fader Beocca.
Fader.
Jag påstår mig inte veta allting,
men kungen måste fortsätta att lita på mig.
Assers ankomst kanske förändrar honom.
Broder Assers ankomst har gett honom styrka.
Men Asser är ingen krigare. Just nu behövs krigare.
Jag trodde aldrig att jag skulle säga det men vi behöver Odda den Yngre.
Han har befäl över den största fyrden.
Han är begynnelsen till vår armé, det är dit vi är på väg.
Jag ska göra allt jag kan för att hjälpa.
Jag ska finnas vid din sida.
Jag ska viska i Alfreds öra.
Tack.
Din far skulle vara stolt…
…liksom jag är.
Jag ska göra min mannar redo, och imorgon har jag hästar väntande.
Uhtred.
Tror du att danerna kan besegras?
Jag följer dig över vattnet, ealdorman Wulfhere.
Sannerligen.
WINCHESTER
WESSEX KUNGADÖME
Aethelcod, Aethelcod, min vän,
mannen som ville bli kung över Wessex.
Tack. Tack för att du besöker mig.
Ingen orsak… Aethelwold var namnet.
Ja. Var så god och sitt.
Så… Jag vill att du ska berätta
allt du vet om Alfred.
Han tänker med sin pitt.
Han kan knappt hålla byxorna uppe.
-Lyssna på frågan, pojke. -Inte alla är roade av narrar.
Alfred…
även om han plågas av smärta, är han mycket stark och duglig.
Han är också väldigt klok.
Jag var beredd att ha honom som rådgivare tills han stal min krona.
Jag tror att hans styrka kommer från hans tro.
Från Gud.
Tror du på den här guden?
Jag tror på mig själv.
Varför stal Alfred kronan?
För silver, eller för att bli en starkare kung för folket?
Nej! Jo, delvis.
Hur ska du ha det?
Orättvist nog sågs jag inte som en man att följa… av vissa.
Jag var inte lämpad att strida mot danerna, sa man,
vilket är sant eftersom jag vet att danerna kommer att vinna, ja.
Medan Alfred… Alfred tror att han kan vinna.
-Till och med nu? -Ja!
Ja, han har självklart fel, men… men hans tro
att Gud inte ska överge honom
får honom att tro att han ska vinna.
Då måste du döda honom.
Måste jag döda honom?
Vem…
…förutom kung Aethelcod kan gå rakt in i Alfreds läger…
…och välkomnas som en vän?
Wulfhere och hans mannar.
Håll er undan! Jag kan försvara mig!
Stoppa undan den där plåtbiten, pojke.
Tack gode Gud, ni är engelsmän.
Jag trodde att ni var en av dem…
med tanke på håret.
Var är ealdorman Wulfhere?
Borta, herre.
Jag heter Halig. Jag sköter om hästarna.
Vart for han?
Nu när jag tänker på saken, så sa han det inte.
-Jag trodde att ni visste. -Wulfhere, var är han?
-Han är borta, herre. -Herre.
-Vart har han farit? -Det sa han inte.
-Han lämnade hästar åt er, herre. -Vi fortsätter.
Utan Wulfhere?
Vår plan förblir oförändrad. Vi tar oss fram till Oddas gods.
Vi kan inte använda de romerska vägarna.
Vi kan ta oss fram till min bondgård.
Därifrån kan man ta sig osedd till Odda.
-Är det den säkraste vägen, Leofric? -Ja, herre.
Låt oss återvända till de andra.
Här väntar dig smärta, min älskade.
Känner du igen dem?
Arrendatorer.
Nej.
Nej!
Vi ska begrava de döda…
och be för deras själar.
När ni är redo…
…vill jag be en bön för Uhtred, son av Uhtred.
Jag måste söka efter Mildrith.
Hon kan vara död och obegravd.
Uhtred, nej.
Hon har varsamt begravt din son, och hon har lämnat den här platsen.
Det var inget hem för henne längre.
Tro mig.
Dina tårar på jorden ska visa honom att du älskade honom.
Herre, får jag fråga vad ni skriver?
Det första av många brev med samma lydelse:
“Männen i Wessex och där bortom ska samlas vid Egberts sten,
och vi ska strida tillsammans.”
När ni sänder ut era budbärare, herre,
föreslår jag att ni ger dem breven personligen,
och kanske lägger handen på deras skuldra.
Det inger dem säkert mod.
Tack, Beocca. Det ska jag göra.
Jag gjorde det här mot dig, när jag räddade kungens son.
Inte alls.
Jag visste att en oskyldig skulle dö.
Jag är trött på att vara sådan.
Jag har sett för mycket.
Jag vet för mycket.
Jag vill inte se mer.
Mildrith?
EXETER
EALDORMAN ODDAS GODS
Mildrith!
Herre, ni borde vila. Vi borde alla vila.
Jag är trött på att vila. Jag tillbringar för många dagar overksam.
Sätt er åtminstone, innan ni blir darrig.
-Var är min fru? -Hon vilar, herre.
-Min son? -Han är bortrest, herre.
Fortfarande?
Viktiga angelägenheter kräver sin tid.
Det är inget svek.
Nej, det är det inte, herre.
Se vad jag har gjort mot dig, barn.
-Jag är tillfreds, herre. -Se vad Gud har gjort mot dig.
Du förtjänar så mycket mer än att bära nunnekläder.
Jag har en uppgift, herre.
Mitt barn är hos Gud…
…och jag är nära Gud.
Det finns glädje i mina dagar, ibland.
Frukta inte danerna.
Du kommer att vara beskyddad.
Det ser min son till.
Är du jarl Skorpa?
Är du här för att kapitulera, och inte slösa med min tid?
Jag är här för att förhandla.
Kapitulera, så får du leva.
Om du pratar för mycket så dödar jag dig.
Av alla ealdormän i Wessex,
kan jag samla den största fyrden, den största armén.
Nu måste jag göra ett val.
Ska jag gå med Gudrum eller med Skorpa?
-Den ena danen är den andra lik. -Jag ockuperar ditt land.
Varför skulle jag inte bara krossa dig?
Anta min inbjudan.
Ät med mig och min far,
så ska jag berätta för dig om landet och om mitt inflytande.
Säkert kan en överenskommelse nås.
Då behöver ingen av oss förlora mannar och bli försvagad.
-Äta? -Och dricka. I min hall.
Jag försäkrar att det inte är en fälla.
Jag kommer till din hall efter nymånen.
Jag ska vänta dig.
Då har vi fred, åtminstone för en tid?
Ja, det har vi.
Du har förlorat mycket.
Fäder, mödrar…
…en son… älskare.
Jag har dig.
Jag har en bror.
-Ragnar. -Ja.
Din syster, Thyra.
Ja?
Lever hon?
Nej, hon är död.
Branden.
Uhtred, hon lever och hålls fången i norr.
Det är sant.
Skorpa berättade det.
Jag trodde först att det kunde vara en lögn för att plåga dig.
Att höra det från mig hade gjort det till sanning…
…men nu vet jag att det är sant.
Hon lever.
Har du sett det?
Ja. Jag har sett henne…
…men inte länge till, min gåva är i avtagande.
När det här slaget är över leder din väg norrut.
Det är dags att konfrontera ditt förflutna.
Följer du med mig?
Alltid.
Herre… om Guds hjälp behövs,
hur kan det behaga Honom att använda Uhtred, en otrogen?
Gud är god.
Ja, herre, men om vi följer hedningen, vad säger det om vår tro?
Döden kan vänta bortom nästa kulle, och det blir Uhtred som står i dess väg.
En dan är säkert alltid rädd om sitt krigsbyte.
Kungen är värdefull.
Han är här för att skydda kungen. Det kan varken du eller jag göra.
Han är en man utan själ.
Då ska jag vara hans själ, herre. Jag ska be för honom.
Jag ska rida bredvid honom, alltid, även i striden.
-Jag ska vara hans väg till Gud. -Och om du stupar i striden?
Med dina böners hjälp, broder, blir jag säkert oövervinnlig.
Broder Asser.
Jag vill att du blir den förste av mina budbärare.
God morgon.
Har du sovit gott?
Han menar, har du gökat väl?
-Jag vet vad han menar. -Har ni sovit gott, min dam?
Om jag får tala… till er alla.
Fast vi ännu inte har fullbordat den första delen av vår resa till Oddas gods,
är det viktigt att vi påbörjar nästa del.
Budskapet om var vår armé ska samlas måste spridas
till vårt lands fyra hörn.
Broder Asser här blir min förste budbärare.
Halig.
Ja, herre.
Även du ska bli min röst.
Ja, herre.
Och jag, herre.
Hild?
Herre, hon är kvinna.
Jag rider lika bra som någon annan här.
Om det betyder att fler daner dör, så gör jag det.
Ja, Hild…
…du ska göra det.
-Dina hästar… vem tillhör de? -Herr Odda.
-Låter du oss passera? -Säljer ni eller köper ni?
Säljer till danerna.
Det är ju fred.
Visste du inte det?
Att Odda har stiftat fred?
Nej, det visste jag inte.
Odda är lojal.
Vi ska själva se vad som är sant.
Herre, ni bör hålla er utom synhåll tills ingen fara hotar er.
Odda är inget hot.
Men vem sitter hos honom?
Jag tänker inte gömma mig.
Herre, lyssna på rådet.
Ni är en symbol för Wessex,
det standar omkring vilket vår armé ska fylkas.
Ni får inte utsättas för risker.
Nåväl.
Jag måste se det här med egna ögon.
-Herre, det vore oklokt… -Jag har bestämt mig!
Om han har förrått oss, måste jag bevittna det själv.
-Då följer jag med. -Jag behöver ingen barnsköterska!
-Jag är präst. -Och jag är kung!
Du väntar här med Iseult.
Jag är medveten om att jag måste vara försiktig.
Nunnor borde inte vara så söta eller ha läppar som kräver att bli kyssta.
Du håller med, ser jag.
-När ger du dig av? -När jag har vilat, herre.
Herre.
Vad är det? Har danerna anlänt?
Leofric, han är utanför.
Bjud in honom då, han hör till oss.
Han har Uhtred med sig.
För dem båda till mig.
Leofric, Uhtred! Mina böner har besvarats!
Gud är god.
Mina herrar.
Det är gott att se er båda friska och oskadda.
Leofric, du har kommit hem.
-Var i Herrans namn har du varit? -Gömt mig, herre, och dödat daner.
-Inte på mina marker, hoppas jag. -Vi är utsända av kungen.
-Vi för med oss order från kungen. -Vilken kung då?
-Kung Alfred? -Vem annars, herre?
Wessex dräller av kungar, tycks det.
Vi har Gudrum, som är kung över East Anglia
och nu sitter i Winchester.
Vi har Aethelwold här, som berättar för alla som vill lyssna att han är kung.
Blir det aldrig någon ände?
-Jag har Alfreds skrivna order. -Det betyder ingenting.
-Ni beordras att samla fyrden. -Alfred är slut!
Alfred gav upp Wessex.
Han beslöt att rädda sig själv!
Inga har varit mer lojala mot Alfred än min far och jag,
men han har svikit oss.
Danerna omringar oss, och han gömmer sig!
Alfred är ålarnas kung, hal och svår att fånga.
Jag ser att det stämmer.
Ni har gått över till danerna.
Vad har Skorpa lovat dig?
Ska du få bli kung, Odda?
-Är du fortfarande lojal mot mig? -Stämmer det?
Jag ställde en fråga, Leofric.
Jag är fortfarande lojal mot er, herre.
Då avslutar du dina affärer med den här danen och dödar honom.
Jag beordrar dig: döda honom!
-Herre, det kan jag inte göra. -Jag är här som Alfreds budbärare.
Jag säger det inte en gång till, Leofric.
Om någon man försöker döda mig, är han en förrädare mot kungen.
Leofric, döda honom! Alfred är inte längre min kung!
Jag vägrar, herre!
-Min son… -Far, lägg dig inte i.
Må din mor förlåta mig.
Och må du bli förlåten ditt förräderi.
Herre, förlåt honom…
…och låt honom dö som ädling.
Förlåt honom.
Jag ber er som er tjänare.
Odda…
…du ska göra som jag befaller.
Du ska samla fyrden i Somerset.
Herre, förlåt min son, jag ber!
Jag förlåter inte det jag har sett.
Du ska samla fyrden!
Ja, herre.
Jag behöver 20 ryttare…
…att bära bud till alla som kan lyfta ett vapen.
Budskapet är att Alfred är kung…
…och kommer att kämpa jämte Wessex svärd så länge han lever!
Få höra!
Kan vi prata?
Om vår son.
Vet du?
Då finns det inget mer att säga.
Jag beklagar att hans död var något du måste möta ensam.
Jag var inte ensam.
Jag är inte ensam för att jag är utan make.
Då är jag ledsen för det liv jag har gett dig.
Jag har funnit frid. Jag hoppas att du kan göra detsamma.
Blev han sjuk?
-Jag vill förstå. -Barn är bräckliga.
Och du får säkert flera söner…
…med din drottning.
Är hon här?
Ja.
Jag vill att du lämnar mig ifred och aldrig tilltalar mig igen.
Vi har inget som binder oss samman.
Undvik mig, är du snäll.
Uhtred Ragnarson…
…borde jag glädjas åt att se dig?
Skorpa av den Vita hästen.
Jag är väntad av herr Odda.
Herr Odda är död, begravd som förrädare.
Vad gäller nu?
Är det dig jag ska tala med?
Gäller vapenvilan?
Den gäller idag.
Imorgon ska vi döda dig.
Ska ni döda mig? Med vad?
Jag har nästan 1 000 män till mitt förfogande.
Dina skepp har blivit brända av Alfred.
Han samlar en stor saxisk armé.
Jag vet om att mina skepp är förstörda, och jag ska få min hämnd.
Du borde återvända till Gudrum och bereda dig på att dö!
Har din drottning berättat för dig att din syster
blir påsatt bakifrån varje kväll av Enögde Sven?
Har din mor sagt till dig att hon inte borde ha särat på benen?
Jag ska söka upp dig först på slagfältet.
Jag kommer att vara där, och lätt att finna.
Kommer han att gå till Gudrum?
Jag tror det, herre.
Då är slaget ett steg närmare.
Beocca, du borde tvätta ur munnen.
Ja, herre, det ska jag, med öl.
Hur många mannar?
Fyrahundra. Inte fler.
Ska det vara hans stora saxiska armé?
De blir fler och fler.
Vi måste röra på oss.
Vi måste sprida rykte om en slakt.
För bara några dagar sen frågade Ragnar om kriget var över.
Skorpa har rätt, det måste bli ett slag.
Vi måste utmana Alfred och hans Gud.
Är du redo att döda din bror?
Om det blir nödvändigt, ja.
Då ska vi möta deras stora armé med en annan.
När arméerna är samlade, ska jag tala till dem som en man.
Varje man bör veta…
…att det här kriget inte bara handlar om land.
Om hedningarna vinner, är Kristus besegrad.
När ni talar till dem, herre…
…låt det inte bli en predikan.
Vad föreslår du då?
Säg att ni är villig att dö för dem, det är bra.
Säg att vi ska låta danerna plikta med sitt blod,
och säg att de ska belönas med krigsbyte.
Ska jag tala om hämnd och girighet?
De är män, herre, inte änglar.
-Vi stannar här ett tag. -Halt!
Vi gör halt!
Herre?
Där är Egberts sten.
Bara några steg till, sen vet vi om vi har en armé…
…vare sig den består av änglar eller män.
Jag rider fram ensam.
Om inga har kommit, vad händer då?
Jag förstår…
Inte en enda man.
Inte en enda man har hörsammat budet.
Då väntar vi.
Vi måste vänta, herre.
En fin kniv.
En dans kniv.
Den här?
Ja, jag tog den från en dan, en dan som jag dödade.
-Var då? -I Winchester.
Var det innan du krälade i stoftet för Gudrum?
Innan jag presenterade mig för honom, ja.
Men jag blev inte behandlad som kung, så jag beslöt att fly.
En kung under danerna är ingen kung.
Uhtred, jag gillar dig, men jag är ganska trött på ditt predikande.
-Har du funderat på att bli präst? -Varje dag sedan jag var pojke.
Det är lögn.
Jag har döpt honom två gånger, men han är fortfarande inte kristen.
För god tur.
Då vill jag ha en lock av dig.
-Var är Alfred? -Han spanar… efter sin armé.
Jag går och gör honom sällskap.
Tycker du bra om honom helt plötsligt?
För god tur.
Herre.
Jag tänkte att ni ville ha sällskap.
Vad ser du? Vad hör du?
-Jag hör ingenting, herre. -Nej. Nej.
Det är en skiftning i skuggorna, i luften.
De finns där ute.
Jag ser bara gräs, herre.
-Och bortom gräset finns bara träd. -Där! Där!
Jag ser män.
Och där kommer fler.
De har hörsammat kallelsen.
Englands svärd, de kommer.
Det är Wessex svärd!
Englands svärd!
Idag är en dag för krigare.
En dag att döda era fiender.
En dag då hedningarna ska önska att de aldrig hört talas om Wessex!
Idag strider vi för Wessex!
Och inte bara för Wessex.
Vi har män här från Northumbria…
…från Mercia, från East Anglia.
Och varför är hedningarna här?
De vill förlusta sig med era fruar.
De vill ha era barn som trälar.
De vill ta över era hem!
Men de känner… oss… inte!
De känner inte våra svärd…
…de känner inte våra yxor, våra spjut,
de känner inte vårt mod!
Och idag… ska vi döda dem!
Vi ska göra marken röd av deras blod!
Vi ska ta ifrån dem det de har plundrat,
vi ska få dem att be om nåd,
men de ska inte visas någon nåd!
Ingen nåd!
Ingen nåd! Ingen nåd! Ingen nåd!
Om jag stupar,
ska du och Hild ta min häst och fly härifrån.
Du ska inte stupa, jag förbjuder det.
Allt jag äger är nedpackat, det är ditt.
Du ska inte misslyckas.
Jag ska strida för dig.
Döda dem alla!
Då är det ingen nåd som gäller.
Om du möter Uhtred i striden så vet du vad som gäller.
Ingen nåd.
Ingen.
Vi bör inte hålla tillbaka, herre.
Vi borde anfalla med allt manskap.
Jag bestämmer hur vi ska strida. Du ska lyda mina order.
Ja, herre.
Ingen nåd.
Formera stridslinjerna.
Formera stridslinjerna!
Sköldar upp!
-Framåt! -Gå på!
Framåt.
Håll linjen, vi kämpar enade. Lämna ingen lucka.
Lås sköldarna.
Håll linjen.
-Halt! -Halt!
Wulfhere, jag ska skära inälvorna ur dig, din förrädare!
Det här är vårt land!
Främst i ledet, som du önskade.
Här kommer de!
Håll stånd!
Håll sköldborgen intakt!
Här får du, Wulfhere, din bastard!
Håll stånd!
Leofric!
Lämna honom! Lämna honom! Täta luckorna!
Håll sköldborgen intakt.
Framåt. Tre, två, ett.
Ingen nåd!
Vi får inte tappa mer mark!
Följ mig!
Gud hjälpe oss!
Vi faller tillbaka som en man!
Vi släpper efter!
Håll i! Vi håller stånd här! Vi går inte längre!
Jämka er bakåt i linje med mig!
Uhtred Ragnarson!
-Hör du mig? -Jag hör dig, Skorpa.
Vill du kapitulera?
Jag har en gåva till dig!
Din drottning!
Ingen nåd!
Du ska falla för mitt spjut!
Och du ska tillbringa evigheten i helvetets eld!
Uhtred!
Ta hand om hästen.
Herre, vilka är era order?
-Herre? -Såg du?
Det gick som prästen sa.
-Vad då, herre? -Deras Gud är med dem.
Så vilka är era order?
Ingen nåd!
Hans grav ska märkas ut som en ealdormans.
Jag ska se till det.
Uhtred.
Iseult är hel.
Hon är insvept och redo för begravning.
Jag vill ge henne ett likbål.
Då ska hon få det.
Uhtred.
För allt som du har gjort och allt du har visat mig…
…tackar jag dig.
Du har gett allt.
Du är den man jag alltid hoppades att du skulle bli.
År 878, vid Ethandun,
besegrade kung Alfred danernas ledare Gudrum
och drev bort danerna från Wessex.
Jag är dig tack skyldig, Uhtred av Bebbanburg.
Wessex är dig tack skyldig.
Det får inte bli några förhandlingar, herre, bara kapitulation.
-Är det ditt råd? -Ja.
Jag hör dig.
Herre.
Freden säkrades genom gisslan…
däribland min vän Brida…
…och min bror, unge Ragnar.
Freden säkrades ytterligare genom jarl Gudrums dop
och mottagande av den kristne Guden.
Du avsäger dig djävulen och alla hans verk.
Ja.
Må detta vatten rena dig och göra dig värdig Guds välsignelse.
Gudrum, du är nu Guds barn.
Amen.
Och vad beträffar Uhtred den Gudlöse…
…så fortsätter min resa.
Min väg leder norrut, mot blodsfejder och hämnd.
Och till Bebbanburg.
Ödet är allt.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson