EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg er Uhtred, sønn av Uhtred.
Min venn Brida og jeg er født sakser og oppdratt dane.
Hun godtok vikinglivet, men jeg valgte et annet.
Mitt sverd er ditt.
Jeg forsvarer kong Alfreds rike og tanken om England.
Jeg er kjent som danedreperen og har drept mange med min bande.
Alfred er dødssyk, og alle ønsker hans makt.
-Alfred lever ikke evig. -Det virker sånn.
Våre forfedre var konger. Vi fortjener mer.
Jeg tok seeren Skade fra lord Sigurd. Sigurd ble beseiret, så hun er min.
Flykt ikke, Blodhår.
Min kjære Gisela døde i barsel og etterlot meg et barn jeg forakter.
Hun ga deg en sønn.
Fra og med nå er Uhtred av Bebbanburg forbannet.
Hun forårsaket min ulykke.
Skjebnen avgjør.
BASERT PÅ BERNARD CORNWELLS BØKER
WINCHESTER, KONGERIKET WESSEX
-Er du ferdig, lord? -Ikke helt. Snart.
Uhtred? Gi meg et øyeblikk.
Tilgi meg, Gud, for at vi bryter jorden.
-Det skyldes kjærlighet. Amen. -Amen.
Lord...
Det er vakkert.
Hun driver vekk fra jorden og mot himmelen.
-Vi gjorde noe godt. Gud vet det. -Gudene vet det.
-Broder Godwin. God morgen. -God morgen, lord.
Jeg vil gjerne ha et par ord med deg.
Den jenta...
-Hva med henne? -Hun kan bli kjær i deg.
-Kjær? -Som i kjærtegn. Og ofte.
Jeg er lutter øre.
Uhtred...
Han bør ikke veilede prins Edward. Han er vill og gudløs.
-Han er halvt dane. -Minst.
Biskop Erkenwald må innse det. Alfred må minnes på det.
Hun kan bli kjær i deg i kveld.
Hellig jord er brutt, broder Godwin.
Uhtred!
-Kongen trenger deg på slottet. -Hvorfor? Vi er på vei til Coccham.
Du bør heller høre det av ham. Alene.
Lord. Jeg sa til fader Beocca at du bør ta Blodhårs skip.
Jarl Sigurd er beseiret. Uten skipene kan han ikke forlate riket.
Ta halvparten. Vi drepte halvparten.
Haesten sørger for at Blodhår drar. Det lovte han.
-Han er snart borte. -Forresten.
Uhtred. Jeg glemmer ikke det du har gjort de siste dagene.
Årene, lord.
Jeg vet hva du har mistet og lidd for.
Lord.
Gisela var en gjestfri kvinne.
-Er barnet friskt? -Han fikk styrken hennes.
-Og livet. -Ja.
Hun var god.
-Takk, lord. -Det har skjedd en skjending. Du ble sett.
Gravplassen, Uhtred. Det er hellig grunn.
Du har ikke rett til å bryte grunnen.
-Du forstyrret de døde med hensikt. -Jeg forstyrret bare min kone.
-Jeg ber om unnskyldning. -Det er galt.
-Jeg la jorden tilbake. -Du skjendet.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Er en unnskyldning nok?
Hvis den er ektefølt. Gud er nådig.
-Ja, og handlingen er forståelig. -Ikke tilgivelig.
-Jeg mente ikke å skjende. -Kan jeg få ordet?
Gisela var hedning og hørte ikke hjemme i hellig grunn.
Ved å fjerne henne gjorde Uhtred det godt igjen.
Hun ville ha forgiftet jorden. De døde er glad til.
Glad til?
-Broder Godwin taler din sak. -Jeg sier sannheten.
Gisela var en hedensk hore og fortsatt gift med Aelfric.
-Si ikke mer. -I Guds øyne var hun en hore.
-Si ikke mer. -Og barna uekte.
-Det holder, Godwin. -De burde tas og døpes.
Jeg vil ikke høre på dette.
-Sjelene i himmelen hyller... -Godwin!
...at hedningen er tatt opp av jorden og brent.
-Godwin. -Hun var ikke bedre enn heksa Skade...
-Uhtred! -Slutt!
-Han slo ham. -Jeg kan se.
Be om unnskyldning, prest. Du fornærmer kvinner bak ditt kors.
-Hold deg unna, Uhtred. -Han la opp til det. Dere hørte ham.
-Lord? Jeg tror at han er død. -Umulig, det var jo bare en smekk.
Han er død.
Det var en smekk. Du så det.
-Ta ham, vakter. -En smekk!
Ta ham nå. Grip ham, sa jeg!
Sikre byen, Steapa. Ingen får dra.
-Lord. -Få ham hit før kvelden.
Uhtred!
Han hviler, har jeg sagt.
Ikke få meg til å brenne ned huset, for det gjør jeg!
Ikke få meg til å drepe deg først, for det gjør jeg.
Ikke få meg til å tråkke på iren! For det gjør jeg.
For Guds skyld, ikke vær som barn.
-Du terger ham. -Ja, og jeg liker det.
-Får abbedissen komme inn? -Vi er redde for henne.
Søster Hild!
Legg deg.
Lord? Det kan ikke spilles blod. De fornærmer deg, men går fort lei.
Blod skal ikke spilles.
Si det til Steapa. Han får vondt av å tenke.
-Fins det en løsning? -Jeg gjorde ikke noe.
Du drepte en munk, en hellig mann, og det er ikke første gang.
-Og hvorfor er hun her? -Det bryr ikke deg.
Det var ikke meningen, og jeg angrer ikke.
-Det var skjebnen. -Hent Beocca.
Be ham komme med kongens krav.
Jeg sier til ham at du er klar til å snakke og lytte.
Sørg for det. Og skjær over strupen hennes.
Han kan ikke det. Han våger ikke.
I kveld, lord... bryter du løftet til Alfred.
-Vær stille. -Det er en ny start.
Jeg ønsket ingen ny start.
Dette er ditt verk. Alt sammen.
Sier du mer, dreper jeg deg, uansett hva konsekvensen blir.
Jeg ville holde deg med selskap, Beocca. Jeg føler meg frommere allerede.
Du er bare kommet for leken.
-Ja, men for en lek. -Åpne!
Uhtred...
Kongen og Edward har snakket og bestemt
at det ikke blir noen straff, bare en liten bot til kirken.
-En liten bot? -Hundre sølvpenger.
-Er det alt? -Så klart ikke.
-Hundre sølvpenger og ditt ord. -Han har mitt ord.
-Du må gi ditt ord til arvingen Edward. -Edward skal ikke arve kronen.
Alfred ber om mitt liv.
-Din lojalitet til Edward. -En gutt! Løftet varer livet ut.
Kongen ber om for mye.
Nå må du tenke over hva som vil skje om du ikke gir Edward ditt ord.
Folk vil dø. Ikke bare disse mennene, men de på utsiden, som du kjempet med.
Det blir Alfreds verk. Han bryr seg ikke om hæren sin.
Kongen bryr seg!
Du har tjent ham hele livet, og for hva? Hans snakk om din kone?
Uten Alfred ville jeg vært død.
Uten Alfred, intet Wessex, intet Mercia, ingen kristendom. Bare daner.
Blodrøde marker og trær fulle av mine innvoller!
Du klager, Uhtred av Bebbanburg,
men du har hatt et godt liv i Wessex. Ikke si annet. Alfred ga deg ly.
-Jeg fortjente det. -Du har land, rikdom, mat og drikke...
-Jeg fortjente det. -Ta et valg!
Godta straffen, eller la dine venner drepe hverandre for å unngå motgang!
Jeg sa at det ble mer enn en bot.
Aethelwold... Når drepingen begynner, blir du mitt første offer.
Det blir ingen dreping.
-Steapa. -Lord?
Jeg vil ikke kjempe mot dere. Jeg blir med til kongen.
Jeg er glad for at du sier det.
-Kongen er nådig. Han kjenner din verdi. -Vi får se.
Du vet hva du må gjøre.
-Du har visst noe å si? -Lord...
Se rundt deg.
Husk at jeg tjente deg ved Ethandun, blant mye annet.
-Det er ingen unnskyldning for lovbrudd. -Jeg betaler boten.
Edward er en god gutt, men jeg kan ikke gi ham mitt ord.
Gir jeg ham mitt ord, varer det livet ut.
Du holder ord, det skal du ha.
Derfor vil jeg ha deg ved min sønns side når jeg er borte.
-Du har Steapa. -Ved hans venstre, og deg ved hans høyre.
Du har ingen rett til å forhandle, Uhtred.
Ingen.
Har jeg ikke gitt nok?
Jeg ber deg.
Selvmedlidenhet kler deg ikke.
Jeg lar deg leve.
Du gjør som jeg sier.
Nei, det gjør jeg ei.
-Uhtred! -Far!
-Legg ned sverdet. -Ikke gjør noe!
-Stå stille! -Dette er galskap.
-Ingen får komme et skritt nærmere! -Drep bastarden, Steapa!
Nei! Ingen gjør noe som helst.
Ingen får sette kongen i fare. Skjønner dere?
-Dette blir din død, intet annet. -Gå vekk fra døren.
-Gå vekk fra døren! -Uhtred... Jeg ber deg en siste gang.
Beocca? Steng døren, og sørg for at ingen følger etter.
-Ikke før Alfred banker på. -Han får ikke skade deg.
I så fall sverger jeg på at jeg dreper ham.
Åpne døren. Nå!
Jeg ga deg ære og friheten til å tilbe guden din,
og du behandler meg som en hund?
-Jeg burde drepe deg. -Så gjør det, som hedningen du er.
-Jeg er ikke redd. -Jeg lukter dritten på bena dine.
Jeg havner i himmelen og du i helvete. Valhall og gudene dine er en løgn!
Jeg har visst brutt mitt ord. Nå skal hele Wessex brenne.
-Fader Beocca! -Ja, lord?
Finn ham og drep ham.
Han er her! Lukk portene!
-Jeg vil ikke skade dere. -Bli der!
-Ta ham! -Uhtred!
Følg meg!
Uhtred! Ikke gjør det!
Bli med meg. Resten går rundt.
-Lot de deg slippe fri? -Vi bør ri. Hardt.
-Du er skadet. -Så vidt.
-Hvor rir vi? -Til Ragnar og danene.
Så møter vi mennene dine.
Skynd dere!
Gå, alle sammen. Jeg vil være alene.
Gå!
-Lord. -Du er god med øks. Hva med sverdet?
Det er ikke noe sverd, bare et skaft. Det brakk.
I kamp?
Jeg falt, lord.
-Du er iallfall ærlig. Jeg trenger vakter. -De er ved slottet.
Jeg vil ha min egen garde.
-Kan du bruke sverd? -Ja da.
-Jeg heter Offa. -Offa.
Jeg ansetter deg og to andre.
-Kjenner du noen? -Ja. De er venner av meg.
Finn dem. Vi drar i kveld.
Du får betaling i sølv.
Uhtred kastet bort alt.
Hadde han noe valg? Nei. Kongen ba om for mye.
-Alfred ville tilgi ham. -Alfred ignorerte Uhtreds sorg.
Dette er ikke slutten, bare begynnelsen.
Hvis Edward trenes til å bli konge, vet Uhtred at Alfred snart dør.
Det vil han fortelle danene.
Lord?
Hun vil snakke med deg.
Jeg vil ri ved din side.
-Du hører hjemme bakerst. -Ved din side som din kvinne.
Du har fått din frihet. Ta imot den og meg.
-Jeg sa at du snart trengte en kvinne. -Du kan ikke erstatte min kone.
Jeg så at hun døde. Jeg var ikke årsaken.
Jeg vet at du vil ligge med meg.
-Er du ikke Blodhårs? -Hvis ikke du vil ha meg.
Da må jeg velge.
Blodhår er ikke den krigeren du er og den kongen du kan bli.
Lord... Vi kan være fiender eller elskere.
Vi kan lide eller herske.
Ri bakerst.
Da forblir du forbannet.
Valget er ditt.
Hvorfor er hun ikke blitt rottemat?
Fordi hun er begavet.
-Hun styrer skjebnen min. -Dør hun, lever forbannelsen videre.
Forbannelsen må dø.
Hun er marken og Uhtred eplet.
AYLESBURY, KONGERIKET MERCIA
Jeg er Aethelwold av Wessex. Vi skal drikke og treffe Aethelred.
-Åpne! -I den rekkefølgen.
-Hva gjør ølet deres så godt? -Vannet.
Himmelsk.
Hvor er ladyen?
Min kone trives i sitt eget selskap. Hun sitter for seg selv.
-Og datteren din? -Hva vil du? Si det.
Jeg vil ha din illojalitet...mot Alfred.
-Du vet kanskje at han er syk? -Han blir alltid frisk igjen.
Nå står han uten sin beste kriger og kongemaker. Uhtred.
Er han død?
Han er på vei til Dunholm og Bebbanburg. Han er iallfall ikke i Wessex.
Uhtred har brutt med Alfred.
Uhtred er borte. Uhtred er en dane.
Jeg har vært åpen om mine mål.
Wessex' krone er min, men jeg ønsker ikke Mercia.
-Det interesserer meg ikke. -Ja vel.
Mercia bør ha sin egen konge. Deg, Aethelred.
Dette må du vite: Hele verden er i endring.
Sjansen til å overta tronen i hvert vårt rike er nær.
-Den er nå. -Og hva foreslår du?
Vi bør alliere oss med hverandre.
-En trolovelse? -En allianse.
Lord Aethelred har gods, garde og en hær å tilkalle.
Du har tre menn og en skabbete hest.
Jeg kan ikke si noe, men jeg har en hær.
Hva gjelder lord Aethelreds hær, sies det at den tilhører kona.
Det er hun som er kjent for å kjempe.
Mine menn tilhører meg og ingen andre. Det forsikrer jeg deg.
-Jeg gjengir bare ryktene, lord. -Mine menn tilhører meg.
Du er vel bekymret for, selv om hun er modig,
at Aethelflaed kan komme til skade?
Gud forby, men skulle noe tilstøte kongens datter,
tror jeg at han ville svekkes enda mer.
Du tenker vel ofte på dette, lord Aethelwold?
Hver kveld.
Kan vi hvile?
-Jeg er lei av hesten. Særlig ørene. -Vi trenger ly og varme. Ingen ly her.
Vi fortsetter. Iallfall en liten stund.
Lord!
Er du såret? Er det skaden?
Nei, det er henne.
Han er bleik som en skottes rumpe.
-Har du brukket noe? -Hun klemmer livet ut av meg.
Ellers er du blitt kald til beinet.
Finan... Du må finne en vogn og ta meg til Dunholm og Brida.
Hun vet råd.
Hjelp ham opp.
Vi blir forfulgt.
Nei, overvåket, Offa.
Foran oss holder danene til. Lederen kalles Blodhår.
Løft grenen.
-Tilberth... -Over hodet!
-Hva betyr grenen? -At vi kommer i fred og vil prate.
Hvis de er Blodhårs menn, som de er...
...forhåpentlig, vil han lytte til meg.
Og hvis ikke?
Da forsvarer dere meg med deres liv. Og grenen.
-Kjære vene. Utøyet er i hundretall. -Og alle er stygge.
Løft grenen. Høyere!
-Den er tung. -Høyere, Tilberth!
Lord Blodhår. Haesten. Det er godt å se dere sammen.
-Kjenner du den lorten? -Ja.
Velkommen, lord Aethelwold. Melding fra Alfred?
Om Alfred. Og om Uhtred Ragnarson og lady Skade.
Hun var din kvinne, husker jeg.
-Lever Skade? -Ja da.
Og godt, med lord Uhtred mellom lårene. De er dog ikke i Wessex.
-Hvor er han da? -Forvist. Han er Alfreds fiende.
Han skal nok til Ragnar, broren.
Lorten vet ting, og ikke bare hva jeg har spist.
Jeg har et tilbud.
Dere, Haesten og Blodhår, er allierte.
Vi bør forsterke alliansen og skape historiens største danehær.
Jeg foreslår at vi tre samarbeider med Ragnar og Uhtred.
Jeg vil drepe Uhtred.
-Og så Ragnar? -Eller deg.
Hva annet har du å tilby?
Jeg tilbyr uro i Wessex.
Jeg kan snakke med oldermenn og halvere Alfreds hær.
Jeg kan forene saksere og daner.
-Er Uhtred garantert i nord? -Ja.
Og daner kjemper ikke mot daner. De dreper ikke allierte.
Denne muligheten er en gave.
Wessex står uten beskyttelse, og Alfred er svekket.
Nå er det på tide at danene står samlet.
Jeg foreslår at vi drar og spør Ragnar og Uhtred.
Jeg krever at sverddanene forener seg og knuser angelsakserne.
Her kan du ikke kreve, bare gjøre deg hørt.
Utmerket.
Bare noen dager til, lord. Vognen sinker oss.
Husker du meg?
Opp av senga og gjør deg klar.
-Til hva? -Å kjempe.
Leofric... Jeg vil ikke kjempe mot deg.
-Hvorfor skulle jeg? -Gjør det, din lort!
Jeg er Wessex, sakser og ved Alfreds side!
Og du er bare en forrædersk dane. Kjemp!
Klarer ingen å holde munn?
Landet vet om Uhtreds svik og min sykdom.
-Det går over. -Det blir verre.
Ryktene sprer seg som en brann og styrker fiendene våre.
Sigurds skip er fortsatt i Kent.
Du må få slutt på ryktene. Du kan besøke noen av byene.
-Kongen er ikke sterk nok. -Så gjør noe annet. En feiring.
Noe som viser hvor stor du er.
-For å slite ham ut mer? -For å vise at han ikke er svak.
Vær stille. Jeg er her ennå.
Ja, lord.
-Hva slags markering ser du for deg? -En helgendag, kanskje?
-En takkefest. Ta med Edward. -En forlovelse.
-Edward? -Han er gammel nok.
-Han er betatt av henne han gjorde gravid. -Glem den bondetampen.
Velg den best egnede.
Det vil gjøre slutt på disse ryktene og starte andre.
Visst.
Kan vi få være alene, fader?
Ja, lord.
Jeg kan ikke la Uhtreds svik og denne sykdommen vinne over meg.
England må ikke glemmes.
-Du får se det bli til. Du blir sterk. -Jeg dør i løpet av året.
Det vet vi.
Vi må finne en god make til Edward. En som styrker hans hånd.
En bedre make enn Aethelflaeds.
Det tjener et formål. Aethelflaed har innflytelse.
Hun er sterkere enn Aethelred. Ditt livsverk skal fortsette, lord.
Barna våre vil bygge England. Jeg sverger.
Gjør det, da.
-Du spurte etter meg, lord. -Ja.
Jeg har tenkt på Aethelwolds besøk.
Og det han sa om min heroiske kone. At hun kan bli skadet.
-Hva har du bestemt? -Jeg ønsker henne død. Barnet også.
Vi har fulgt dem i en halv dag. De er saksere.
-Og noen daner. -De er ikke Eoferwics, men krigere.
De omgir den vognen. De beskytter mannen som ligger i den.
De rir helt åpenlyst. De er uredde.
-Hvorfor stirrer du på meg? -Jeg ser. Ikke noe annet.
Fetteren min er heldig som har en elsker og kriger i én.
Hvorfor får han vanære deg?
Du vet ingenting, Cnut. Ti stille.
La dem fortsette i fred.
-Helt til Dunholm? -Det er dit de skal.
-Har han drukket øl? -Litt.
Litt hjelper lite.
Ja vel.
Har du styrken til å løfte en kopp? Selv om det er for å væte leppene.
Det føles nok som å være på slaveskipet.
Du overvant det marerittet, så du kan overvinne dette. Tro meg.
Det er henne, Finan. Hun er skyld i smerten.
-Drep henne eller la meg gjøre det. -Nei!
Uhtred...
Du er døden nær.
Vi kommer til Dunholm i morgen.
De har fulgt med på oss. Jeg håper iallfall at det er dem.
Det er suppe. Jeg lagde den selv. Munkene i klosteret elsket den.
Den gir deg styrke.
Nå vet du hvordan Alfred hadde det. Smerter i marg og bein.
Hver dag sto han opp og bygde Wessex.
-Med mitt sverd. -Lord?
-Tull. -Han bygde Wessex med mitt sverd.
Min søsters sønn er hos deg nå. Alfreds uekte barn. Munken.
-Han er ingen kriger. -Hvorfor er han her?
-Gisela. -Det er feberen. Den går over.
Han ser noen. Det er gudene som plager ham.
-Hvem er Gisela? -Min kone.
Enda en? Hvor mange har du?
Har denne Gisela skylden for at nevøen min svek landet sitt?
Hun var glad i ham. Derfor er han hos meg.
Du ser syk ut.
Hva har heksa gjort?
Du fortjener å dø slik, for du har gjort alle her til svikere.
-Alfred er kongen deres. -Du er død! Alfred sørger ikke over deg.
-Du er død! -Lord?
Du må spise og drikke. Du tenker ikke klart.
-Brida. -Hun er i Dunholm.
-Se, Finan. -Jeg er her.
Brida?
DURHAM, KONGERIKET NORTHUMBRIA
-Noen problemer, Jackdaw? -Hun viste meg puppene. De var fine.
Du kaller deg seer, men har ingen runer.
-Hva er dette? -Har du dem i ræven?
Jeg vil treffe lord Uhtred. Du skal føre ham til meg.
-Hold munn. -Gjør det, ellers blir du til en rotte.
Her får du ikke gande noen. Nidstangen blokkerer kreftene dine.
Dette er Frøyas grunn. Hun ga gudene magi og beskytter oss.
Må jeg bringe seeren som eier nidstangen?
Hun er i slekt med Frøya. Ikke få henne til å knuse deg.
Jeg sverger at jeg skal drepe deg.
Jackdaw? Hold sverdet klart og blikket vekk fra puppene.
-Hun er smartere enn deg. -Hørte det.
-Godt? -Ja.
-Vi trodde at du var død. -Samme her.
-Jeg fryktet å dø som en gamling. -Så danedreperen var redd?
-Hvem er du? -Ingen viktig.
-Jeg er Cnut. -Hva for noe?
Cnut er navnet. Han er min fetter på morssiden.
Jeg er dane, lord Uhtred. Skal du drepe meg også?
Du prater som et barn.
Hvor mange har du sendt til Valhall? Tolv? Tyve? Førti?
-Ti stille og vis ham respekt. -Ellers må jeg drepe en til.
Han er tilbake.
Reis deg.
Opp og stå!
Reis deg.
Han er der han hører hjemme og alltid har hørt hjemme.
Nå er du dane for livet. Si det.
-Jeg er dane for livet. -Nei. Si det.
-Jeg er dane for livet. -Men det!
-Jeg er dane for livet. Fra denne dag. -Fra denne dag.
Dette betyr alt for meg.
Har du en hær, lord Cnut?
-Det har jeg. To hundre gode menn. -Er de like artige som deg?
-Hvor skal du? -Vet ikke.
Nå som Alfred står uten danedreperen,
-drar jeg nok sørover. -Kall meg det igjen, så blir det kamp.
Hvorfor så sint? Nekter du for å ha drept mange av oss?
Bare dem som ville drepe meg.
Jeg bare erter deg.
Du må være sliten etter reisen og sykdommen, så få nok hvile.
-Fin fyr. -Det syns han også.
Han tar ikke feil. Alfred uten Uhtred vil oppildne mange daner.
Deg også?
Wessex er fortsatt juvelen, og jeg er for bekvem her.
-Barna mine er i Wessex. -Venner òg.
Grunner til å besøke.
Dette får vi snakke om senere. Snart.
Du spurte ikke om Thyra.
Oferth fortalte meg. Hun er kristen og gift.
Hun er lykkelig.
Uhtred.
Jeg kom hit for å hvile og jakte. Kanskje finne en kvinne.
Ikke for å starte krig.
Jeg setter meg utenfor og drikker. Spis opp maten din.
Hvor er Skade?
Fengslet. Hun kommer ikke nær deg. Hun har makt, Uhtred.
-Jeg følte det. -Makten din. Hun virker gjennom krigere.
Jeg trenger kun sverdet. Jeg gir meg ikke over til en seer.
Da må du drepe henne.
Hvordan? Forbannelsen må dø med henne.
-Hvordan sørge for det? -Spør.
Jeg spør en mektigere seer.
-Når? -Når jeg er trygg på deg, Uhtred.
Jeg husker da vi først holdt hender.
Utenfor storsalen i Eoferwic.
En prest hang på veggen med et spyd gjennom brystet.
Ragnar sier at du har barn.
Nei, jeg er ingen mor. Ragnar har barn med andre.
Jeg er også forbannet. Jeg kan ikke bære fram barn.
Mitt første tap var vårt barn.
Samme det. Spis godt. Han vil drikke og spille med deg.
Brida?
-Jeg er lei for det. -Ragnar er barnet mitt.
Svik ham, så dreper jeg deg. Som dane må du gjøre det godt igjen.
-Hvordan gjør jeg det godt igjen? -Ved å drepe Alfred.
Tekst: Mats Gullikstad