ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Я Утред, син Утреда.
Як і моя подруга Бріда, я уроджений сакс, але виховувався як данець.
Але вона прийняла життя серед вікінгів, тоді як я обрав інший шлях.
Мій меч – ваш.
Захищаючи королівство короля Альфреда та його бачення об'єднаної Англії,
я зажив слави винищувача данців
і разом зі своїми товаришами по зброї убив багато воїнів.
Альфред невдовзі помре. Іде боротьба за владу.
-Альфред не житиме вічно. -Йому все гірше, але він не помирає.
Наші предки були королями, а нас ледь за олдерменів тримають.
Я викрав у Сіґурда його провидицю Скейд.
Після поразки Сіґурда в битві вона тепер слідує за мною.
Не здавайся.
Моя люба Ґізела померла під час пологів, лишивши мене з дитиною, яку я ненавиджу.
Вона народила тобі сина.
Відтепер і назавжди Утред з Беббанбурґа проклятий.
За всіма моїми нещастями стоїть вона.
Усе залежить від долі.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНІВ БЕРНАРДА КОРНВЕЛЛА
ВІНТАНСЕСТЕР
ВІНЧЕСТЕР КОРОЛІВСТВО ВЕССЕКС
Ви закінчили, мілорде?
Ще ні. Скоро.
Утреде, зачекай, будь ласка.
Господи, пробач, що порушуємо спокій цієї мирної землі.
-Нас спонукає любов. Амінь. -Амінь.
Мілорде...
Це прекрасно.
Вона залишає землю й підноситься на небеса.
Ми зробили добру річ. Господу це відомо.
Богам це відомо.
Брате Ґодвіне.
-Доброго ранку, брате Ґодвіне. -Доброго ранку, мілорде.
Я би хотів із вами поговорити.
Ота дівчина...
-Що з нею? -Вона може проявляти до вас інтерес.
-Інтерес? -Так, дуже предметно. І часто.
Слухаю вас уважно, мілорде.
Утред.
Він не має направляти принца Едуарда. Він дикий і безбожний.
-Він наполовину данець. -Щонайменш.
Єпископу Еркенвальду треба це показати. Альфреду треба про це нагадати.
Вона може зацікавитися вами вже цього вечора.
Спокій святої землі було порушено, брате Ґодвіне.
Утреде!
Король хоче бачити тебе в палаці.
Навіщо? Ми повертаємося до Кукема?
Краще він сам тобі скаже.
Лише тобі.
Володарю. Я саме казав отцю Беоцці,
що слід захопити кораблі Кривавоволосого.
Ярлу Сіґурду кінець. Він розбитий.
Заберіть у нього кораблі, і йому не буде на чому покинути ці землі.
Заберіть половину кораблів. Ми вбили половину його людей.
Гестен невдовзі прожене Кривавоволосого. Він нас запевнив.
-Невдовзі його тут не буде. -Щодо нагальних справ.
Утреде, я не забув усе, що ти зробив за останні дні.
Роки, володарю.
Мені відомо про твою втрату, твій біль.
Володарю.
Ґізела була дуже гостинною жінкою.
-Як дитя? -Вона віддала йому свою силу, володарю.
-І життя. -Так.
Вона була хорошою жінкою.
Дякую, володарю.
Сталося святотатство. Тебе бачили.
Цвинтар, Утреде. Це священна земля.
У тебе немає права й влади турбувати її.
Люди бачили, як ти навмисно порушив спокій померлих.
Я порушив спокій лише моєї дружини.
Якщо це неправильно, вибачте.
Це дуже неправильно!
Я засипав землю назад у яму.
Це святотатство!
Маю визнати, що я розгублений й не знаю, що робити.
Чи вибачення достатньо?
Якщо воно щире, володарю. Бог милосердний.
Так. І вчинок Утреда можна зрозуміти.
Але не пробачити.
Присягаюся, я не хотів нікого образити.
Чи можу я сказати, володарю?
Ця Ґізела була язичницею, і тому їй було не місце в святій землі.
Я би сказав, що, викопавши її, Утред виправив те, чого не мало статися.
Інакше б її тіло й надалі отруювало землю.
Добре, що померлі позбулися її.
Позбулися її?
Брат Ґодвін на твоєму боці, Утреде.
Я кажу правду.
Ґізела була язичницею і повією, досі одруженою з Ельфриком з Беббанбурґа.
-Замовкни, священику. -В очах Господа вона була повією.
-Ані слова більше. -А її діти – байстрюками.
Досить, Ґодвіне.
Тих бідолах треба забрати й охрестити.
Володарю, я не слухатиму цю маячню.
-Душі в раю радіють... -Ґодвіне!
...що язичницю Ґізелу вийняли з землі й спалили!
-Брате Ґодвіне! -Їй така ж ціна,
як тій відьмі Скейд, яку він привіз...
-Утреде! -Досить!
-Він його вдарив! -Я не сліпий.
Твоя черга вибачатися, священику!
Ображаєш жінок, ховаючись за своєю недугою і своїм хрестом?
-Відійди від нього негайно. -Утреде.
Він сам напросився, ви всі це чули!
Володарю, боюся, він помер.
Він не міг померти, це був лише ляпас.
Він мертвий.
Володарю, ви бачили, це був ляпас.
-Варто! Взяти його! -Це був ляпас.
Схопити його! Негайно! Я сказав взяти його!
Стеапо, людей на стіни! Нікого не випускати!
-Володарю. -Привести його до заходу сонця!
Утреде!
Я ж кажу, здорованю, він відпочиває.
Утреде, не змушуй мене спалювати будинок! Бо я зроблю це!
Стеапо, не вимушуй мене убивати тебе. Бо я зроблю це.
Утреде, не вимушуй мене витирати ноги об твого ірландця!
Бо я зроблю це.
Благаю, годі поводитися, як малі діти.
-Ти його підбурюєш. -Саме так, Гільдо, із насолодою.
-Тож абатисі можна увійти, а мені ні? -Абатиси ми боїмося.
Сестро Гільдо!
Хутко, в ліжко.
Мілорде, не можна допустити кровопролиття.
Вони зараз кидаються образами, але невдовзі їм наскучить. Іди сюди.
Кровопролиття не буде.
Скажіть це Стеапі. Думати для нього – це тортури.
-Чи існує рішення? -Я нічого не зробив.
Утреде, ти вбив ченця, божу людину, і не вперше.
І чому вона досі тут?
Не твоя справа, відьмо.
Я не збирався вбивати того ченця, але я не жалкую.
-Це була доля. -Поклич Беокку.
Нехай перекаже вимоги короля.
Я скажу Беоцці, що ти готовий говорити й слухати.
Раджу так і зробити. І не завадило б перерізати їй горлянку.
Він не може. Він не посміє.
Цієї ночі, мілорде...
ви порушите клятву, дану Альфредові...
-Замовкни! -Це новий початок.
Я не просив нового початку!
Це все твоїх рук справа!
Ще одне слово, і я позбавлю тебе життя,
незважаючи на прокляття чи наслідки.
Я вирішив скласти тобі компанію, Беокко.
Я сповнююся божою милістю, лише ідучи поряд із тобою.
Етельвольде, для тебе це лише гра.
-Так, але яка гра! -Відчиняйте!
Утреде.
Король та Едуард порадилися й вирішили,
що для тебе не буде ані суду, ані покарання,
окрім невеликої вири на користь церкви.
Невеликої вири?
Сто срібників.
-І все? -Звісно ні.
Сто срібників і твоя клятва.
Я вже присягав йому.
Король бажає, щоб ти присягнув наслідному принцу Едуарду.
Едуард не наслідний принц. Корона йому не належить.
Тож Альфред хоче моє життя.
-Він хоче, щоб ти був вірним Едуарду. -Едуард – хлопчисько!
Присяга хлопчиську – це присяга на все життя.
Отче, король просить забагато.
Зараз тобі варто подумати про те, Утреде,
що станеться, якщо ти не присягнеш Едуардові.
Загинуть люди.
Не лише ті, хто в цій кімнаті,
але й ті, хто надворі, з ким ти бився пліч о пліч
-кілька днів тому... -Це буде на совісті Альфреда!
Йому байдуже до людей, що йому служать.
Королю зовсім не байдуже!
Ти, Беокко, служив йому все життя. Заради чого?
Його радники шепочуться про твою дружину.
Без Альфреда я би тут не стояв. Я був би мертвий!
Без Альфреда не було б ані Вессексу, ані Мерсії, ані християнського світу.
Були б лише самі данці!
Зелені лани багряніли б від крові, а мої нутрощі висіли б з гілок.
Попри усе твоє скиглення, Утреде з Беббанбурґа,
ти непогано живеш у Вессексі, і не смій заперечувати.
Альфред дав тобі притулок.
Я його заслужив.
У тебе є земля і статок, будь-які їжа й питво.
-І я все це заслужив. -Роби вибір!
Прийми своє покарання, або дозволь друзям повбивати один одного,
щоб позбавити тебе тягот вельможного життя.
Я ж казав, що буде не просто вира.
Етельвольде, присягаюся, коли дійде до смертовбивства,
тебе я дістану першим.
Смертовбивства не буде.
-Стеапо! -Мілорд?
Я не битимуся з тобою чи твоїми людьми.
Я піду з тобою до короля, друже.
Радий це чути, мілорде.
Король милостивий. Він знає тобі ціну.
Побачимо.
Ти знаєш, що робити.
-Я чув, тобі є що сказати. -Володарю...
Озирніться навкруги.
Згадайте, як я послужив вам під Етандуном
і ще багато де і коли.
Добра служба в минулому не виправдовує порушення закону.
Я заплачу виру,
але хоча я і вважаю Едуарда гарним парубком,
я не можу дати клятву, яку не виконаю.
Клятва захищати Едуарда – це клятва на все життя.
Твої слова розумні, визнаю.
Саме тому я хочу, щоб ти був поряд із моїм сином,
коли мене не стане, а він буде королем.
У вас є Стеапа.
Стеапа буде його лівою рукою, а ти – правою.
Це не обговорюється, Утреде.
Аж ніяк.
Хіба я недостатньо віддав, володарю?
Благаю.
Жалість до себе тобі не личить.
Завдяки мені ви живете.
Ти зробиш, як я кажу.
Ні, володарю.
-Утреде! -Батьку!
-Стеапо, опусти меч! -Усім стояти!
-Едуарде! -Ані руш!
Утреде, це божевілля.
Нікому не наближатися ні на крок!
Стеапо, убий цього покидька!
-Ні! -Стеапо!
Нікому не рухатися!
Не смійте наражати короля на небезпеку!
Усім зрозуміло!?
Тепер ти підписав собі смертний вирок.
-Геть від дверей! -Утреде...
Усі геть від дверей!
Утреде, благаю тебе востаннє.
Беокко, зачиниш і засунеш двері. Щоб ніхто мене не переслідував.
Допоки Альфред сам не постукає.
Володарю, присягаюся, він вам не зашкодить.
Інакше, клянуся, я вб'ю його власноруч.
Беокко, двері! Хутчіш!
Я дав тобі славу!
Я дав тобі можливість славити свого бога, але ти однаково тримаєш мене за собаку!
Варто б тебе вбити.
То зроби це, як язичник, яким ти є і завжди будеш!
-Гадаєш, злякав мене? -Від тебе лайном тхне.
На мене чекає рай! А ти палатимеш у пеклі до скону віків!
Вальгалла – це брехня, як і твої боги!
Схоже, я порушив клятву, володарю.
Сподіваюся, тепер увесь Вессекс запалає.
Отче Беокко!
Так, володарю!
Знайдіть його і вбийте!
Він тут! Зачинити браму!
-Я не бажаю вам зла. -Стояти!
-Відійдіть. -Ані руш!
За ним!
Утреде!
Усі за мною!
Списи!
Утреде, не роби цього!
Ви двоє, зі мною! Решта обходьте.
То вони вирішили відпустити тебе?
Треба рушати, швидко.
-Мілорде, вас поранили. -Подряпина.
-Куди ми рушимо, мілорде? -До Раґнара й данців.
Тоді треба стріти ваших людей.
Хутчіш!
Ідіть усі. Я хочу побути на самоті.
Усі геть!
Мілорде.
Ти добре вправляєшся з сокирою. А як щодо того меча?
Це не меч, лише руків'я. Він зламався.
У битві?
Я впав, мілорде.
Принаймні чесно.
-Мені потрібні охоронці. -В палаці є охоронці.
Ні, я бажаю створити власну охорону.
-Якби в тебе був меч, упорався би? -Так, упорався б.
-Мене звати Оффа. -Оффа.
Я найму тебе і ще двох людей.
У тебе є знайомі, з яких вийшли б охоронці?
Так. Є гарні хлопці, мої друзі.
Знайди їх. Вирушаємо сьогодні вночі.
Я плачу сріблом.
Утред усе зруйнував.
Чи був у нього вибір?
Не було. Король зажадав надто багато.
Альфред запропонував йому прощення.
Насправді Альфред проігнорував Утредів біль.
Це не кінець проблеми, це лише її початок.
Якщо Едуарда готують бути королем,
тоді Утред знає, що Альфреду лишилося недовго.
І саме це він розкаже данцям.
Мілорде.
Вона хоче говорити з вами.
Я хочу їхати поряд із тобою.
Твоє місце в хвості колони.
Я хочу їхати поруч як твоя жінка.
Ти отримав те, чого жадав. Свободу.
Прийми її і прийми мене.
Хіба я не казала, що тобі потрібна буде жінка?
Навіть не думай, що можеш замінити мені дружину!
Я бачила, що стане з твоєю дружиною. Це сталося не через мене.
Я знаю, ти б хотів укласти мене в ліжко.
-Хіба ти не жінка Кривавоволосого? -Ні, якщо ти забажаєш мене для себе.
Тоді мені доведеться вирішити.
Кривавоволосий – не воїн, як ти. Він не король, яким ти можеш стати.
Мілорде, ми можемо бути ворогами, а можемо – коханцями.
Ми можемо страждати, а можемо правити.
Хвіст колони.
Тоді лишайся проклятим!
Це твій вибір!
Чому її досі не жеруть щури?
Бо в неї є дар.
Бо мій шлях підвладний їй.
Якщо вбити її, прокляття залишиться.
Вбити треба прокляття.
Вона – черв'як, а Утред – яблуко.
ЕҐЕЛЬСБУРҐ
ЕЙЛСБЕРІ КОРОЛІВСТВО МЕРСІЯ
Я Етельвольд з Вессексу.
Ми приїхали випити й зустрітися з лордом Етельредом.
-Відчинити браму! -Саме в такому порядку.
-У чому секрет мерсійського елю? -У воді.
Він божественний.
Я не зустрів леді Етельфледу.
Моя дружина полюбляє бути на самоті і нерідко лишається у своїх покоях.
А ваша донька? Скільки їй...
Чого вам треба? Кажіть.
Мені потрібна...
ваша невірність...
Альфреду.
Ви мали чути, що його здоров'я згасає.
Його здоров'я багато років то згасає, то кріпшає.
Але цього разу біля нього нема його кращого воїна й радника, Утреда.
Утред мертвий?
Утред зараз їде до Дунхольма, а звідти, напевно, рушить до Беббанбурґа.
А от де його нема – це у Вессексі.
Меч Утреда більше не на стороні Альфреда.
Утреда більше нема.
Утред – данець.
Мої амбіції ясні, я їх ніколи не приховував.
Корона Вессексу моя по праву.
Але я не хочу контролювати Мерсію.
-Мерсія мене не цікавить. -Так, так.
У Мерсії має бути власний король. Ви, Етельреде.
Ви маєте дещо зрозуміти: невдовзі весь наш світ зміниться.
Нагода зайняти наші місця на тронах наших королівств от-от настане.
Вже настала.
Що конкретно ви пропонуєте?
Я пропоную об'єднати наші зусилля.
-Такі собі заручини. -Союз.
У лорда Етельреда є маєток, гвардія й можливість призвати військо.
У вас, мілорде, – троє людей і шолудива в'ючна кобила.
Я не можу розкрити подробиць, але повірте, у мене буде військо.
Щодо гвардії та війська лорда Етельреда, то кажуть, вони слухаються його дружини.
Саме в неї репутація войовниці.
Мої люди – тільки мої і більш нічиї, будьте певні.
Це лише чутки, мілорде...
-Мої люди – лише мої. -Згода.
Проте ви, напевно, стурбовані, що попри її відвагу
з Етельфледою може щось статися в її самотніх покоях?
Борони Боже, але якщо б якась біда сталася з його дочкою,
гадаю, це знесилило б удаваного короля ще більше.
Гадаю, ви часто уявляєте собі це знесилення, лорде Етельвольде.
Щоночі.
Може, зупинимося й відпочинемо?
Я втомився дивитися на голову свого коня, особливо на його вуха.
Нам потрібне укриття й вогонь. Тут укриття немає.
Їдьмо далі. Принаймні ще трохи.
Мілорде!
Ви не забилися, мілорде? Це через рану?
Ні, вона заволоділа мною.
Боже, він кольором, як дупа шотландця.
-Ви нічого не зламали? -Вона вичавлює з мене життя.
А може, ви просто змерзли на качан.
Фінане, знайди повозку й відвези мене в Дунхольм до Бріди.
Вона знає, що робити.
Підніміть його.
Нас переслідують.
Ні, за нами стежать, Оффо.
Попереду табір данців, яких веде такий собі Кривавоволосий.
Підніми гілку.
-Тілберте. -Вище! Над головою.
Що означає гілка?
Що ми прийшли з миром, що хочемо поговорити.
І якщо це люди Кривавоволосого, як має бути,
якщо пощастить, він захоче почути, що я маю сказати.
А якщо це не вони?
Тоді захищатимете мене ціною власних життів. Тією гілкою.
Боже, цих покидьків тут сотні!
І всі потворні.
Тримай гілку високо. Вище!
-Вона важка, мілорде. -Вище, Тілберте!
Лорде Кривавоволосий. Гестене. Невимовно радий бачити вас разом.
-Ти знаєш цей шмат лайна, Гестене? -Так.
Вітаю, лорде Етельвольде. Привезли звістку від Альфреда?
Я привіз звістку про Альфреда.
А також звістку про Утреда Раґнарсона і леді Скейд.
Вона колись була вашою жінкою, чи не так?
-Скейд жива? -Так.
І живе непогано, тішачи лорда Утреда,
але вони не у Вессексі.
-І де ж Утред, якщо не у Вессексі? -У вигнанні. Він тепер ворог Альфреда.
Прямує до Раґнара Раґнарсона, свого брата.
Цей «шмат лайна» дещо знає, і не тільки про те, що з'їв.
У мене є пропозиція.
Схоже, ви, Гестене й Кривавоволосий, вже уклали союз.
Я пропоную розширити цей союз
та зібрати найбільше в історії військо данців.
Я пропоную нам трьом об'єднатися з Раґнаром та Утредом.
Але я хочу вбити Утреда.
-А тоді що, вбити Раґнара? -Або тебе.
Твою інформацію ми почули. Що ще запропонуєш?
Я пропоную заворушення у Вессексі.
Я можу поговорити з олдерменами й зменшити військо Альфреда вдвічі.
Я можу стати мостом між саксами й данцями.
-Ти впевнений, що Утред на півночі? -Так.
Так само, як і в тому, що данці не мають битися з данцями.
Данці не мають убивати союзників.
Не можна ігнорувати нагоду, що сама іде до рук.
Вессекс без захисту Утреда, слабкий і кволий Альфред.
Прийшов час усім данцям об'єднатися. Розбрат неприпустимий.
Треба донести цю ідею на північ, до Раґнара й Утреда.
Я вимагаю, щоб воїни-данці об'єдналися й розбили англоXсаксів.
Ти тут ніхто, щоб чогось вимагати. Радій, що тебе вислухали.
Чудово.
Ще кілька днів, мілорде.
Ваш віз нас гальмує.
Пам'ятаєш мене, мерзотнику?
Підводься з ліжка й готуйся.
-До чого? -Битися зі мною.
Леофріку, я не хочу з тобою битися.
-Чого б мені з тобою битися? -Ти будеш битися, шматок ти лайна!
Бо я – Вессекс! Я сакс! Я за Альфреда!
А ти, мерзотнику, данець і зрадник.
Бийся зі мною!
Ніхто не тримає язика за зубами.
Уся країна вже сповнена розмов про зраду Утреда й мою слабкість.
-Розмови минуть, володарю. -Вони тільки наростатимуть.
Чутки та плітки ширитимуться, наче пожежа влітку.
Це лише додає рішучості нашим ворогам.
Кораблі Сіґурда лишаються в Кенті.
Так, потрібно покласти край пліткам, володарю.
Можливо, візит. Не до Сіґурда, але до кількох фортець.
У короля недостатньо сил для подорожі.
Тоді щось інше. Якась урочистість.
Щось, щоб показатися людям, гордим і величним.
Задля чого, щоб втратити ще більше сил?
Щоб показати, що він не ослабнув.
Ви обидва, досить! Я все ще тут.
Так, володарю.
-Що це може бути за урочистість? -Не знаю, день якогось святого?
Подячний молебень. Можливо, варто залучити Едуарда.
-Заручини. -Едуарда?
Він вже дорослий.
Він досі одурманений матір'ю його байстрюків-двійнят.
Вона не підходить. Вона якась селянка.
Тоді підійде будь-яка гідна пані.
Це лише покладе край одним пліткам і породить інші.
Саме так.
Отче Беокко, залиште нас, будь ласка.
Так, володарю.
Я не можу дозволити зраді Утреда чи цій хворобі перемогти мене.
Не можна забувати про Англію.
Володарю, ви побачите її народження, сили повернуться до вас.
Люба, мені не лишилося й року.
Нам це відомо.
Треба йти далі й знайти Едуарду гідну партію.
Таку, яка б зміцнила його руку.
Кращу за ту, що дісталася Етельфледі.
Хіба її шлюб не досяг мети? Етельфледа має вплив.
Вона набагато сильніша за Етельреда Гарного.
Справу, що ви, володарю, розпочали, буде продовжено.
Наші діти побудують Англію, присягаюся.
-Бери. Я сказав бери. -Ні, володарю.
-Ви мене викликали, володарю? -Так.
Я тут обмірковував візит Етельвольда.
І те, що він сказав про мою героїчну дружину.
Що їй може загрожувати та чи інша небезпека.
І що ви вирішили?
Я хочу, щоб вона померла. І дитина разом із нею.
Ми стежимо за ними півдня. Більшість із них сакси.
Можливо, кілька данців.
Вони не з Еофервіка, але це воїни.
Вони тримають віз у кільці.
Захищають його. І людину, що лежить на ньому.
Цікаво, що вони їдуть так відкрито.
Вони не бояться.
Чого ти на мене витріщився?
Я лише дивлюся, не більше.
Гадаю собі, як поталанило моєму кузенові мати жінку для кохання й бійки одночасно.
Чому ти дозволяєш йому ганьбити себе?
Кнуте, ти нічого не знаєш, тому нічого більше не говоритимеш.
Нехай їдуть далі без перешкод.
-До самого Дунхольма? -Саме туди вони й прямують.
-Він випив елю? -Мало.
Мало елю – мало користі.
Гаразд.
Командире, вистачить сил підняти кухоль?
Хоча б щоб змочити губи.
Напевно, ти зараз почуваєшся, наче повернувся на невільниче судно.
Ти пережив той кошмар, переживеш і цей.
Повір мені.
Це все вона, Фінане. Вивертає мені всі нутрощі.
Тоді вбий її
-Або дозволь мені. -Ні!
Утреде...
Боюся, ти помираєш.
Сітрік каже, завтра ми будемо в Дунхольмі.
Вони стежили за нами майже весь день.
Принаймні, сподіваюся, що то були вони.
Бульйон, мілорде. Я сам приготував.
Я варив такий само в монастирі, братам подобалося.
Мілорде, це надасть вам сил.
Тепер ти знаєш, що відчував Альфред.
Нутрощі й кістки болять.
Проте він щодня підводився й щодня будував Вессекс.
-Моїм мечем. -Мілорде?
-Де там! -Він побудував Вессекс моїм мечем!
Бачу, хлопець моєї сестри з тобою. Альфредів байстрюк. Чернець.
-Він не воїн. -То що він тут робить?
Ґізела.
У нього лихоманка. Це мине.
Він когось бачить. Це боги, вони катують його.
-Хто така Ґізела? -Моя дружина.
Ще одна? Скільки їх у тебе?
То це Ґізела винна в тому, що мій племінник зрадив свою країну?
Вона його любила.
Тому він зі мною.
У тебе хворий вигляд.
Що ця відьма з тобою зробила?
Ти заслужив на таку смерть, бо зробив усіх цих людей зрадниками.
Альфред – їх король.
Ти мертвий!
Альфред не оплакує тебе, то чого ти його підтримуєш?
-Ти мертвий! -Командире?
Командире, тобі треба їсти й пити. У тебе в голові паморочиться.
-Бріда. -Вона буде в Дунхольмі.
-Фінане, поглянь? -Я тут.
Бріда?
ДУНХОЛЬМ
ДАРЕМ КОРОЛІВСТВО НОРТУМБРІЯ
Джекдо. Чи були проблеми вночі?
Вона показала мені свої цицьки. Гарненькі.
Кажеш, що ти провидиця, але в тебе немає рун.
-Що це? -Чи, може, ти їх в дупу заховала?
Я хочу бачити свого володаря Утреда. І ти приведеш його до мене.
Стули пельку.
Ти його приведеш, або твій шлях стане шляхом нутрії!
Твої прокляття тут не спрацюють.
Ця жердина зневаги блокуватиме твої сили.
Тепер це земля Фреї.
Богиня, що дала магію богам, захистить нас.
Не вимушуй мене кликати провидицю, якій належить ця жердина.
Вона родичка самої Фреї. Не вимушуй її знищувати тебе.
Присягаюся, я вб'ю тебе, курво.
Джекде, тримай руки не мечі, а очі – подалі від її цицьок.
-Вона розумніша за тебе. -Я чув.
-Смачно? -Смачно.
-Ми думали, тобі кінець, командире. -Я теж так думав.
Боявся, що помру, як старик, під хутрами.
То великий убивця данців злякався?
-А ти в нас хто? -Не звертай уваги.
-Я Кнут. -Це хто?
Його звати Кнут, це мій кузен по материній лінії.
Я данець, лорде Утреде. То мене теж вб'єте?
Говориш, наче дитя.
Скількох з нас ви відправили до Вальгалли?
Дюжину? Два десятки? Чотири?
Кнуте, стули пельку й викажи повагу моєму братові.
Або доведеться вбити ще одного.
Він повернувся!
Підводься!
Ставай на ноги!
Підводься.
Він знову там, де має бути.
Де завжди мав бути.
Тепер ти данець до скону. Скажи це.
Я данець до скону.
Ні. Скажи як годиться.
Я данець до скону.
Поклянися!
Я данець до скону! Відтепер і назавжди!
Відтепер і назавжди.
Це надважливо для мене.
То чи є у вас військо, лорде Кнуте?
Є. Дві сотні людей. Дві сотні вправних людей.
І вони всі такі ж цікаві, як ви?
-Куди ви прямуєте? -Ще не вирішив.
Хоча, якщо при Альфреді з Вессекса більше нема вбивці данців,
то, мабуть, рушу на південь.
Ще раз так мене назвеш, і ми битимемося.
Чому ви сердитеся?
Хіба ви не вбили багатьох із нас? Данців, норманів?
Лише тих, хто намагався вбити мене.
А я лише жартую, і це нечемно.
Вас, напевно, втомила подорож і недуга.
Тож відпочиньте.
-Він мені подобається. -Собі він подобається більше.
Але він має рацію. Те, що в Альфреда тепер немає Утреда,
розпалить азарт у багатьох данців.
У тебе теж?
Вессекс залишається ласим шматком.
А я засидівся в своїй фортеці.
-Мої діти у Вессексі. -У нас багато друзів там, мілорде.
Зайва причина навідатися.
Поговоримо про це іншим разом. Скоро.
Ти не спитав про Туру.
Ваш хлопець Осферт мені все розповів. Вона християнка й одружена.
Вона знайшла щастя.
Утреде.
Я прийшов сюди відпочити, пополювати, можливо, знайти жінку.
Я не війну з Альфредом прийшов обговорювати.
Піду вип'ю елю на свіжому повітрі, доїдай.
Де вона? Скейд.
Поки що в клітці. Але вона до тебе не добереться.
У ній є сила, Утреде.
-Я це відчув. -Сила, яку ти б міг використати.
Так вона діє. Через чоловіка, воїна.
Мені потрібен лише мій меч.
Я й наполовину не віддамся провидиці.
Тоді ти маєш убити її.
Я б залюбки, але як? Її прокляття має померти з нею.
-Як мені переконатися, що так і буде? -Спитати.
Я спитаю в могутнішої провидиці.
Коли?
Коли буду впевнена в тобі, Утреде з Беббанбурґа.
Пам'ятаю, як уперше взяв тебе за руку.
На сходах великої зали в Еофервіку.
Зі стіни звисав священик зі списом у грудях.
Раґнар сказав, у тебе є діти.
Ні, я не стала матір'ю. Але в Раґнара є діти від інших жінок.
У мене своє прокляття. У моєму череві не росте дитина.
Моєю першою втратою була наша дитина в лісі.
Нехай. Їж, скільки зможеш. На тебе чекають випивка й ігри.
Брідо.
Мені шкода.
Раґнар – моя дитина.
Зрадиш його, і я вб'ю тебе.
Якщо ти тепер данець, то маєш покінчити з минулим.
Покінчити з минулим? Як?
Ти маєш знищити Альфреда.
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов