‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
‎Gisela mea s-a prăpădit ‎la nașterea pruncului nostru.
‎Sănătatea regelui e tot mai șubredă.
‎Zilele regelui Alfred sunt numărate.
‎Vrăjmașii îi dau târcoale, ‎să pună mâna pe putere.
‎Voiesc să-l trădezi pe Alfred.
‎Dar moștenitorul lui, Eduard, ‎nu e gata să urce pe tron.
‎Amenințându-l pe rege ‎și surghiunit din Wessex,
‎am fugit la neamurile mele cele adevărate.
‎Sunt danez pe viață!
‎Mi-am împins fârtații, ‎loiali Wessexului, să trădeze.
‎Nu am venit să vorbesc ‎despre un război cu Alfred.
‎Am răpit-o pe clarvăzătoarea Skade ‎de la războinicul danez Sigurd.
‎Dar trofeul meu m-a robit cu vraja sa.
‎Lumea clocotește și fiica lui Alfred,
‎domnița din Mercia, ‎e pusă în primejdie chiar de soțul ei.
‎O vreau moartă.
‎Mi-ar fi o mare mângâiere ‎să știu că-mi vei fi iar pavăză.
‎Destinul guvernează totul!
‎DUPĂ ROMANELE ‎SCRISE DE BERNARD CORNWELL
‎Nu poți fugi de tine însuți, Poponeață. ‎Ești un Bebbanburg până în măduva oaselor.
‎Domnia ta.
‎Ce e, Osferth?
‎Iertare că nu ți-am spus...
‎Am iubit-o pe domnița Gisela.
‎Nu ca domnia ta, dar...
‎Mi-a arătat mereu bunătate.
‎Mereu.
‎Dacă-mi îngădui, ‎m-aș ruga pentru sufletul ei.
‎Îți îngădui, Osferth. Mulțam.
‎Ai făcut un trădător din el.
‎A ales singur.
‎La fel ca mine.
‎Ba n-ai ales.
‎De nu l-ai fi răpus pe călugăr, ‎ai fi rămas juruit lui Alfred.
‎Atunci mă bucur că l-am răpus.
‎Sunt danez!
‎DROITWICH ‎MOȘIA LUI AETHELFLAED DIN MERCIA
‎- Ai isprăvit de mâncat, domniță? ‎- Da, mulțam.
‎Îți strici văzul citind la lumânare.
‎Un baron cere să taie trei arbori ‎de pe moșia mea,
‎să clădească altă sală.
‎Dacă-i dai trei arbori, o să te poftească ‎la masă cu el și soața lui.
‎Apoi te va mânui ca pe o sabie,
‎dând sfară-n țară ‎că sunteți prieteni la cataramă.
‎Dacă nu-ți plătește bani frumoși, ‎nu se cade să tai arborii.
‎Domniță, să taci mâlc! ‎Nu-ți vreau răul. Sunt Aldhelm.
‎Să nu prindă nimeni de veste! ‎Spun doar ce am de zis și plec.
‎Dau mâna deoparte.
‎Ține sabia, dar rogu-te să n-o folosești!
‎Atunci vorbește degrabă și limpede!
‎Domniță, spre binele tău, ‎trebuie să pleci din Mercia.
‎De ce să-mi las căminul?
‎Soțul tău îți poartă sâmbetele. ‎A pus să fii ucisă.
‎Va pune fapta în seama tâlharilor. ‎Nu te-aș minți.
‎- Vrei să plec de bunăvoie? ‎- Nu.
‎Ca să mă ucidă tâlharii pe drum?
‎- Nu, domniță! ‎- Altfel de ce mi-ai spune?
‎Nu mi-ai fost niciodată prieten. ‎Ești dulăul soțului meu.
‎Așa este. Aș minți de-aș spune altceva.
‎Și nu-i vremea să mințim. ‎Am venit din credință pentru Mercia.
‎Căci cred c-am fi mai săraci ‎fără domnița din Mercia.
‎Ce vorbe mieroase grăiești! ‎Nu pot și nu vreau să-ți dau crezare.
‎Nici n-ai avea temei, ‎dar jur pe viața mea și pe Dumnezeu.
‎- Dacă m-aș întoarce cu tatăl meu? ‎- Te implor, nu o face!
‎Mercia are nevoie de alianța cu Wessex. ‎Și acesta se schimbă.
‎Tatăl tău e tot mai slab ‎și Uhtred l-a trădat și a fugit în nord.
‎Nu. Minți! ‎Uhtred nu și-ar nesocoti jurământul.
‎Ce altceva i-ar fi dat soțului tău ‎cutezanța să te răpună?
‎Sunt aici pentru Mercia.
‎- Crede-mă că grăiesc adevărul curat. ‎- Atunci, mi-ai trădat soțul.
‎Și doar noi o știm.
‎Voi rămâne alături de el.
‎E fiul Merciei ‎și nu-i un laș pe câmpul de luptă.
‎Dar nu e regele care nădăjduiam să devină. ‎Nici un soț pe potriva ta.
‎Plec fără să știe nimeni.
‎Fă la fel, de dragul meleagului ‎pe care-l iubim amândoi.
‎- Aldhelm, îți mulțumesc. ‎- Domniță.
‎Condu ariergarda.
‎Iertare, Godric, că v-am sculat ‎din paturile voastre.
‎Mergem la mănăstirea din Wincelcumb, ‎pentru o scurtă rugăciune.
‎- Te rogi pentru tatăl domniei tale? ‎- Da.
‎Dar veți avea băutură și bucate gustoase.
‎Nu mai ai nimic să ne zici?
‎Nu.
‎Mulțam.
‎Sable, scrisorile. Știi ce ai de făcut.
‎- Da, stăpână. ‎- Domnul să te aibă-n pază!
‎- Du-te țintă la părintele Beocca. ‎- Da, stăpână.
‎Ai voința unei regine.
‎Letopisețul îmi va consemna ‎întreaga domnie.
‎Beocca, pe masa mea de scris ‎e izvodul cu soațe pentru Eduard.
‎Voiesc și părerea ta.
‎Negreșit, stăpâne, ‎deși nu prea mă pricep.
‎Sunt numele baronilor și ealdormanilor? ‎Fiecare are câte o fiică?
‎Nu știu. Pe asta o vei afla tu.
‎Baronii sunt din Kent și Wiltunscir. ‎Mireasa trebuie să fie de la miazăzi.
‎Trebuie să ștergem ponoasele ‎purtării nesăbuite a lui Eduard.
‎Purtare firească pentru orice tinerel.
‎Wessexul...
‎Wessexul trebuie să rămână unit.
‎Nu ți-e bine, stăpâne?
‎„Stăpânul” trebuie să deșarte ‎puținul ciugulit în zori. Iertare.
‎O să văd ‎ce-i de făcut cu posibilele mirese.
‎Nu pe fiică o alegem, părinte Beocca.
‎Ci pe tatăl ei și rangul său.
‎Alege-l pe Aethelhelm.
‎Lordul Aethelhelm. ‎E un ealdorman din Wiltunscir.
‎Are vistieria plină, ‎mai bine de o mie de oșteni,
‎iar fiica lui, din fericire, ‎e frumoasă și sănătoasă.
‎- Regele va consfinți. ‎- Oare?
‎Pune de-l cheamă pe Aethelhelm.
‎Vizitează-l, la nevoie, ‎dar nu lăsa să se scurgă timpul.
‎Beocca! Părinte Beocca!
‎Iertare, dar trebuie ‎să-ți împărtășesc ceva.
‎- E vorba de Eduard. ‎- Ce-i cu el?
‎Spune c-ar fi deja cununat.
‎Cununat de cine?
‎Cine a ținut cununia?
‎- Un preot. ‎- Pesemne că prințului îi arde de șagă.
‎Nici pe departe.
‎Stăpâne, n-am putut trece sub tăcere ‎ce mi-a împărtășit.
‎Sunt cununat cu Ecqwynn!
‎- Hai s-o întrebăm chiar pe ea! ‎- Nu! E o fată blândă și plăpândă.
‎Asta nu te-a împiedicat ‎s-o călărești cu primul prilej.
‎Zi-mi numele popii sau trimit soldații ‎după târfa ta cea plăpândă! Ce alegi?
‎Nu mai scot nicio vorbă.
‎Eduard, vei face ‎ce-ți poruncește regele tău.
‎- Sau mă osândești la moarte? ‎- Ține-ți gura!
‎Nu uita că ești prinț.
‎- Dacă nu voiesc să devin rege? ‎- Asta ți-e îndatorirea!
‎Episcopule Erkenwald, du-l la mănăstire ‎pe viitorul rege al Wessexului!
‎- Se va ruga zi și noapte... ‎- Voiesc să rămân la castel.
‎...până Dumnezeu îi bagă mințile-n cap,
‎să vadă că tronul nu e un joc, ‎o alegere, ci o îndatorință.
‎O să avem noi grijă de „soața” ta.
‎Nu cuteza să pui în primejdie ‎tot ce am înfăptuit eu!
‎Vine iscoada.
‎- Domnia ta! ‎- Ei bine?
‎Conacul ei e gol.
‎Nu e nici țipenie de om. ‎Domnița Aethelflaed a fugit.
‎N-am văzut niciun slujitor sau străjer.
‎Pesemne că i-ai dat tu de știre.
‎Nu poți ucide supușii după bunul plac. ‎E secolul al IX-lea.
‎- Unde s-a dus? ‎- Pe el e prea târziu să-l întrebăm.
‎- Mă iei peste picior, Aldhelm? ‎- Nu, domnia ta.
‎- Poate-i mai bine să-i lăsăm viața. ‎- Pentru cine?
‎Când Alfred își va da ultima suflare, ‎trebuie să fim bine primiți la Winchester.
‎- Altfel... ‎- Află unde s-a dus și ai grijă să piară!
‎Domnia ta, te povățuiesc să-i dai pace.
‎Găsește-o și dă-le de știre danezilor. ‎Oricărui danez.
‎Da, domnia ta.
‎N-ai crăpat?
‎Răpune-l!
‎S-a zis cu tine, prietene.
‎Poate și cu noi.
‎Pare-mi-se că suntem divizați.
‎DURHAM ‎REGATUL NORTHUMBRIA
‎Suntem două neamuri...
‎pare-mi-se!
‎Aici sunt cei pociți...
‎cei îngălați...
‎cei care duhnesc a rahat...
‎cei care se tăvălesc cu scroafe...
‎- Care ling broaște... ‎- Ling broaște?
‎Care se ploconesc la Roma.
‎Pociții de saxoni care ling broaște!
‎Întocmai! Ăștia suntem noi!
‎Nu lingem broaște.
‎Îi înfruntă, în această încleștare...
‎cei chipeși...
‎cei dulce-mirositori...
‎- Cu pas zglobiu. ‎- Roșii-n obrăjori!
‎Roșii-n obrăjori...
‎Băieții bălai de prin părțile Danemarcei!
‎- Ragnar, tu ești bard, nu războinic! ‎- Am darul poeziei.
‎- Puteți lua frânghia... ‎- Haideți!
‎- Hai! ‎- Uită-te la el, ce-i place!
‎Sunteți gata?
‎S-ar juca în fiece zi, de-ar putea.
‎V-ați scuipat în palme?
‎Vă țineți țepeni pe picioare?
‎- Hai odată, Ragnar! ‎- Haide!
‎Trageți!
‎WINCHESTER ‎REGATUL WESSEX
‎Hai, saxonilor!
‎Trageți!
‎- Ești danez? ‎- Da!
‎Nu te poți sătura de jocul ăsta.
‎De s-ar purta așa toate războaiele...
‎Trageți, pui de lele ce sunteți!
‎Ragnar, fiul Neînfricatului, ‎iese învingător!
‎Trântește 20 de bărbați în fund... ‎în timp ce bea bere!
‎Ai poftă de viață, nu glumă!
‎Ragnar!
‎- Jucăm, nu vezi? ‎- Ragnar! E straja de noapte!
‎Deschideți poarta!
‎- Ragnar? ‎- Străjerii mei nu vin fără motiv.
‎- Ce-i? ‎- Oșteni și cai, domnia ta!
‎- Războinici. ‎- Câți?
‎Vreo 40 sau 50. Nu-i recunosc.
‎Ieșiți pe metereze ‎cu sulițe și arcuri până vedem cine sunt.
‎Țintiți-i până la porunca mea! ‎Ferecați porțile!
‎E aici?
‎E aici și-l voi respinge.
‎- Sunt danezi. ‎- Da.
‎Negreșit.
‎Unul mi-e cunoscut. Chiar doi.
‎- Sunt Haesten și Păr Roș. ‎- Jarlul Sigurd?
‎- Niciunul nu mă are la inimă. ‎- Oare de ce?
‎Jarlule Ragnar! Sunt Haesten.
‎Știm cine ești, ‎dar ne întrebăm ce poftești.
‎Adăpost, merinde, bere, foc ‎și, poate, niște tratative.
‎Tratative? Ne războim cumva?
‎Doar cu asta ne îndeletnicim, domnia ta! ‎Mai bine zis, am sta nițel de vorbă.
‎Ești cam departe de Beamfleot, Haesten.
‎Uhtred? Crede-mă ‎că mă bucur să te văd aici!
‎Deci e adevărat. ‎Nu-i mai ești juruit lui Alfred.
‎E adevărat.
‎Dar tu îi mai ești juruit lui Alfred?
‎- El așa crede. ‎- Și jarlul Sigurd?
‎Păr Roș, ce ai de zis?
‎Că suntem obosiți, flămânzi ‎și mă doare fundul.
‎Nu-i poți refuza, Ragnar.
‎Mai ai ceva să-mi zici, Păr Roș?
‎Când ne-am văzut ultima oară, ‎dădeai bir cu fugiții.
‎Da. Ai luat ce era al meu. ‎Trebuie să ne socotim.
‎Ne-am socotit deja.
‎Dar asta poate aștepta. ‎Poate cădem pașnic la înțelegere.
‎Brida are dreptate. Nu-i putem refuza.
‎Dacă lăsați paloșele la poartă, ‎vă vom arăta respect.
‎Nu vom căuta gâlceavă, vă făgăduiesc.
‎Deschideți poarta!
‎Au venit cu un sigur gând: ‎să vorbim de război și de Alfred.
‎Domnia ta, e Aethelwold.
‎Uhtred! Chiar te căutam.
‎- Ce socoți că faci? ‎- Știi prea bine.
‎Profit de prilej să iau ce-mi aparține.
‎Aethelwold, tu ai venit aici ‎doar în chip de distracție.
‎Locul tău e în crâșmă, în Winchester. ‎Nu cuteza să te umfli în pene!
‎Sunt rege în Wessex ‎cum ești tu stăpân în Bebbanburg!
‎Ne-au uzurpat unchii.
‎- Nu voi scăpa prilejul... ‎- Unde ți-e onoarea?
‎Ți-e dat să fii feciorul regelui ‎din Wessex. Locul tău nu-i aici.
‎Coroana mi-a fost furată. ‎Datorită ție, am prilejul s-o recapăt.
‎Fii încredințat, ‎noi doi suntem pe potrivă!
‎Trădători ai Wessexului, ‎dar cu un scop nobil.
‎Nu suntem pe potrivă ‎și nu vom fi niciodată.
‎Niciunul dintre noi, prietene, ‎nu are cale de întors.
‎Păsările au zburat, caii galopează.
‎Unii regi vor fi înscăunați ‎și alții, îngropați.
‎Datorită ție.
‎Stăpâne!
‎Plec acasă, să mă culc.
‎Mai ai vreo poruncă?
‎- Somn ușor, stăpâne. ‎- Copiii lui Uhtred.
‎I-a părăsit?
‎Nu chiar, stăpâne. ‎Sunt în grija stareței Hild.
‎Nu mai au ce căuta la Coccham.
‎Nu mai e moșia lui Uhtred ‎și a odraslelor lui.
‎Adu-i la Winchester. Îi vom educa ‎și le vom purta noi de grijă.
‎Îi vom creștina.
‎- Somn ușor, părinte Beocca. ‎- Și ție, stăpâne.
‎Mișcă!
‎- De necrezut ce mi-a cerut Alfred! ‎- Beocca, ea e Sable.
‎Aduce vești despre Aethelflaed.
‎Zici că e în pază bună?
‎Da, e la mănăstirea de maici ‎de la Wincelcumb.
‎O apără cele mai de temut măicuțe ‎din Mercia.
‎Regele nu trebuie să prindă de știre.
‎Dacă nu-i spunem, dacă-i ascundem ‎că Aethelflaed e în primejdie, e trădare.
‎- Așa voiește stăpâna mea. ‎- Nu e și ce voiesc eu.
‎Părinte, are motiv întemeiat ‎să nu-l tulbure pe rege
‎și să nu rupă legăturile între regate.
‎Înțeleg de ce vrea ‎ca alianța cu Mercia să dăinuie.
‎Dar, dacă ies vorbe despre boala regelui
‎și ne facem dușmani, ‎nu putem sta degeaba.
‎Părinte, ne vei ajuta?
‎Da.
‎Cum? Ducându-mă de unul singur ‎la mănăstirea de maici?
‎Mai aduc o scrisoare.
‎Ți-o pot da doar de te învoiești, ‎cum vrea stăpâna mea,
‎să nu-i spui regelui.
‎E o soluție.
‎- Se pare că el e mereu soluția. ‎- Ce zici?
‎Aethelflaed a pregătit un vas. ‎Ne așteaptă pe Tamisa.
‎Socoate că ar fi mai iute ‎și mai sigur așa.
‎Unde ne duce?
‎La miazănoapte, draga mea, ‎către „soluție”.
‎Ce fac oaspeții tăi, ‎danezii roșii-n obrăjori?
‎Îmi dau gata bucatele și berea.
‎Ți-au cerut deja credință?
‎Și ei spun că Alfred trage să moară.
‎Că voiește să-și încoroneze fiul.
‎E adevărat.
‎Fiul lui e un băietan. ‎Și Alfred n-are comandant de oști.
‎Și asta-i adevărat.
‎Bunicul nostru vorbea adesea de Wessex.
‎Despre glia bogată și roditoare ‎de la Tamisa până la mare.
‎- Walhalla pe pământ. ‎- Da.
‎Taman astea au fost cuvintele lui.
‎Cât de mândru ar fi...
‎dacă am mărșălui împreună ‎și am cuceri acea glie?
‎S-ar mândri, nu încape îndoială.
‎Tu...
‎Tu ai făcut totul cu putință, ‎părăsindu-l pe Alfred.
‎Plecând din Wessex, ‎ai făcut totul cu putință.
‎Așa ți-e scris, fără îndoială.
‎M-ai ucide, Poponeață?
‎Și pe alții ca mine?
‎- Lasă-ne! ‎- Domnia ta, nu pot.
‎Brida m-ar scopi.
‎Te-ai întremat, domnia ta.
‎- Mă bucur. ‎- Ce voiești de la mine? Viața mea?
‎Voiesc să fac parte din viața ta. ‎Să-ți fiu alături trup și suflet.
‎Nu te vei descotorosi în veci de mine. ‎Împacă-te cu gândul!
‎Acceptă-mă!
‎Ce se va alege de Alfred, de Wessex?
‎Alfred va pieri deopotrivă cu regatul, ‎zeul și supușii lui.
‎Doar barzii vor mai cânta despre Wessex.
‎Danezii vor domni.
‎Dar tu, Uhtred Ragnarson...
‎căci acesta ți-e numele acum...
‎Tu trebuie să domnești.
‎Spre binele saxonilor, ‎trebuie să-i iei locul lui Alfred.
‎Doar tu poți uni cele două triburi.
‎Lucrurile la care Alfred doar nădăjduiește ‎pot fi ale tale.
‎Ale noastre, stăpânul meu.
‎Regele meu.
‎Voiesc să-ți fiu regină.
‎Și astă inimă va fi a ta, de o vei voi.
‎E a mea. Mi-o vei înapoia.
‎- Ai părăsit-o să-ți scapi pielea. ‎- E a mea.
‎La nevoie, te voi răpune. Chiar aici.
‎Ești oaspetele fratelui meu, ‎așa că închid ochii de data asta.
‎Dar, de mă mai ameninți, ‎îți dau măruntaiele la porci.
‎Nu te clinti, domnia ta, ‎sau îți tai beregata!
‎- Nu te mint. ‎- Skade e a mea.
‎Nu te clinti, rogu-te.
‎Nu pricepi.
‎Pe Skade nu pune nimeni stăpânire.
‎Ea se face stăpână ‎pe o parte din sufletul tău.
‎Sângele ei devine și al tău.
‎Sunt încredințat că vom mai sta de vorbă.
‎Îți mulțumesc, domnia ta.
‎Doar eu îți pot lua viața.
‎Ragnar, am făgăduit că voi păstra pacea, ‎dar vreau să lupt cu Uhtred.
‎Mi-a răpit soața, clarvăzătoarea, ‎și mă umple de rușine.
‎- Vreau să-i spintec burta. ‎- Nu acum.
‎Voiesc să luptăm cu toiegele, ‎cu Skade în chip de trofeu.
‎Păr Roș, nu e momentul cuvenit.
‎Răspunsul meu e nu.
‎Blestem fiece clipă cât mă aflu pe apă.
‎Dacă Domnul ar fi vrut să străbat mările, ‎m-ar fi făcut pește.
‎Sau danez.
‎Mă rog să nu înfruntăm zadarnic ‎furtuna asta.
‎Asta nu se poate numi furtună.
‎Am venit cu mama pe o corabie ‎ce și-a pierdut jumătate din echipaj.
‎Valuri mai înalte ca un hambar ‎i-au tras la fund.
‎Nu voiesc s-aud povestea asta.
‎La Dunholm vei înfrunta ‎adevărata furtună.
‎Mă voi întoarce la miazăzi, ‎trimițând oștenii lui Păr Roș
‎și corăbiile pe râul Ouse.
‎Ne veți urma ‎și vom ataca împreună Mercia,
‎apoi Wessexul ‎și-l vom răpune pe Alfred!
‎O voi găsi pe frumoasa Aethelflaed ‎și o vom silui pe rând!
‎Ne numărăm arginții.
‎Prăduim tot, de la miazănoapte ‎la miazăzi, de la răsărit la apus.
‎Apoi ne vom învrăjbi între noi ‎și planul se va duce de râpă.
‎De ce ne-am învrăjbi între noi?
‎Așa va fi.
‎Pe boașele tale de țânțar ‎că așa va fi!
‎De ce? Pentru că o spui tu?
‎Pentru că fiecare dintre voi se amăgește ‎că ar fi cel mai de seamă războinic.
‎- Poate fi un singur ocârmuitor. ‎- Eu.
‎Am corăbii și oșteni. ‎Nu am lenevit într-o fortăreață.
‎Mă faci leneș, Păr Roș?
‎Îți cer să mi te alături, Ragnar, ‎cum a făcut Haesten.
‎Când m-am alăturat ție?
‎Ți-am dat merinde, ‎nu ți-am jurat credință.
‎- Ai vrea să cârmuiești tu? ‎- Da. De ce nu?
‎Ce victorii ai repurtat?
‎Întreabă cel cu jumătate de oaste ‎răpusă de un rege bolând.
‎- Lăsați ocările! ‎- Urmează să vă măsurați mădularele.
‎- Poate fi un singur cârmuitor. ‎- Tu trebuie să ne conduci, Ragnar.
‎Pentru că ți-e frate?
‎Pentru că e singurul ‎în care toți avem încredere.
‎Singurul.
‎- N-ai încredere în mine, casapule? ‎- Nu te cunosc și nu-mi ești pe plac.
‎Dar ești vărul lui Ragnar.
‎Problema nu e cine ocârmuiește, ‎ci cum împărțim prada.
‎Să nu vindem pielea ursului din pădure.
‎Uhtred spune că trebuie să ne unim oștile.
‎Văd că nimeni nu e așa de nesăbuit ‎să-l contrazică.
‎Mă știți cu toții.
‎Îmi știți tatăl și bunicul.
‎M-aș mândri să fiu în fruntea ‎următoarei mari oștiri daneze,
‎dar numai cu învoirea ‎fiecăruia dintre voi.
‎În schimbul încrederii, vă făgăduiesc:
‎când Alfred va fi îngenuncheat, ‎și va fi negreșit,
‎veți căpăta argint, ba chiar mai mult.
‎Veți dobândi renume și onoare ‎pe această lume și pe cea de dincolo.
‎Așadar, cine e cu mine?
‎Păr Roș?
‎Da, sunt cu tine.
‎Îți închin sabia mea. Mă jur.
‎Haesten?
‎Nu cârtesc. Și eu te voi urma.
‎Și eu, vere, ca întotdeauna. ‎Știi prea bine.
‎Și eu.
‎Știu fiecare saxon ‎care-i poartă ranchiună lui Alfred.
‎Și-s mulți. Veți avea trebuință de mine.
‎Mai rămâne Uhtred.
‎Îi închin sabia fratelui meu, ‎fără îndoială.
‎Atunci așa rămâne.
‎Regatul Wessex ni se va preda.
‎- Sau îl vom pârjoli. ‎- Da!
‎- Nu putem lupta cu oastea din Wessex. ‎- Taci!
‎- Sunt neamurile, tovarășii noștri. ‎- Osferth, ține-ți gura!
‎Acum, sabia.
‎- Dacă-mi îngădui... ‎- Lasă-ne!
‎Stăpână. Stăpâne.
‎Stăpâne, de ce te căznești așa? E pace.
‎Plutesc îndoieli, draga mea. ‎Acestea otrăvesc Englitera.
‎Trebuie să port povara asta pe umeri. ‎Și o voi purta, cu voia lui Dumnezeu.
‎Trebuie să aflu dacă-s în stare. Și sunt.
‎Sunt.
‎Mă rog să te înșeli...
‎dar știu că ivirea ta
‎îi va arde pe suflet ‎pe năzarnici și pe păgâni.
‎Alfred.
‎Nu mă vei părăsi niciodată.
‎Beocca, n-ai scos o vorbă toată ziua.
‎Ba da.
‎Dar am multe pe cap.
‎Dunholm. Nu s-ar cădea să te târăsc ‎înapoi într-un astfel de loc.
‎Mă tem că te vor copleși amintirile.
‎Duceam o altă viață, Beocca. ‎Acum sunt cu totul alta.
‎Sunt de-a pururi cu tine.
‎- Călăreți. ‎- Ar trebui să ne ascundem.
‎Haesten.
‎Ce caută la miazănoapte, ‎așa departe de Beamfleot?
‎- Ce să fie oare? ‎- Poate-s neguțători.
‎- Un bărbat și o femeie. ‎- Deschideți porțile, să-i vedem mai bine.
‎O parte din mine nădăjduia ‎să nu te afli aici.
‎Thyra?
‎- Thyra, ce cauți aici? ‎- Nu te bucuri să mă vezi?
‎Măi să fie, ce frumoasă ești!
‎- Și zâmbești. ‎- Sunt fericită.
‎Lumina ochilor mei! ‎Ai bătut tu atâta drum?
‎- Ca să te văd. ‎- Preotul pe cine caută?
‎Brida, îngerașule, ‎iar ai înghițit o viespe.
‎- Beocca a ținut morțiș să mă însoțească. ‎- E un sâmbure de adevăr.
‎Vin la porunca regelui, ‎să-l exilez oficial pe Uhtred din Wessex.
‎Așa e orânduiala.
‎Când Thyra se va sătura de tovărășia ‎fratelui ei, ne vom vedea de drum.
‎Ai venit să-i spui lui Uhtred ‎ce știe deja?
‎Să-l văd ultima oară, ‎poate să-i ard o mamă de bătaie.
‎- E adevărat ce spune? ‎- Negreșit.
‎Thyra.
‎Mă bucur să te văd.
‎Copiii mei o duc bine? ‎Ai auzit ceva de ei?
‎- Sunt bine, sănătoși, pe mâini bune. ‎- Vin curând după ei.
‎Te las să te hodinești.
‎Vorbesc mai târziu cu preotul.
‎- Preotul ăsta te face fericită? ‎- Da.
‎- N-aș putea trăi fără el. ‎- Nici eu, fără tine.
‎L-am văzut pe drum ‎pe fermecătorul jarl Haesten.
‎Îl știu de la vizitele în Winchester. ‎S-a aliat și cu voi, și cu Alfred?
‎Haesten e danez.
‎- Într-adevăr. ‎- La fel ca Uhtred.
‎Părinte Beocca.
‎Bine ai venit la Dunholm.
‎Nu mă mir să te văd aici.
‎Printre prieteni!
‎- Finan. ‎- Părinte, mă bucur să te văd.
‎Osferth. Și danezul cu moacă de șobolan.
‎Sunt Sithric.
‎Soața ta a plecat de la Coccham. ‎S-a întors la hanul din Winchester.
‎- Zău? O duce bine? ‎- Da.
‎Și e guralivă.
‎Lăsați-ne singuri.
‎Așază-te, părinte. ‎Mergem toți să ne ușurăm.
‎Ce-s toate astea?
‎- Vă pregătiți de luptă? ‎- Nu te privește.
‎Mă tem că mă va privi cât de curând.
‎Zi ce ai de zis și pleacă!
‎Rogu-te, grăiește!
‎Nu vreau să te dojenesc sau să te salvez. ‎N-am venit pentru Alfred.
‎Ci pentru Aethelflaed. ‎Se ascunde într-o mănăstire.
‎- De cine? ‎- De soțul ei.
‎I-a pus gând rău.
‎Nu e treaba mea.
‎Are străjeri, îl are pe rege, ‎chiar și pe Steapa.
‎A întrebat de Uhtred.
‎Aethelwold a venit singur aici?
‎A sosit cu Haesten și Păr Roș.
‎După ce i-a fost musafir lui Aethelred.
‎Da. Asta a făcut.
‎Puneți la cale să-l înscăunați ‎pe Aethelwold rege în Wessex?
‎Dacă Haesten revine la miazăzi, ‎va afla unde se ascunde Aethelflaed.
‎Beocca, mi-am jertfit ‎jumătate din viață pentru Wessex.
‎E de ajuns.
‎Spune că i-ai jurat credință.
‎Că i-ai făgăduit să-i sari în ajutor ‎împotriva soțului ei.
‎E un vicleșug pus la cale de Alfred...
‎Aethelflaed te eliberează ‎de sub puterea jurământului.
‎Da.
‎Îți cere ajutorul ‎nu fiindcă-i ești juruit, Uhtred,
‎ci pentru că în tine are ‎cea mai mare încredere.
‎Atât aveam de zis.
‎De rămâneam în Wessex ‎și nu-i juram credință lui Eduard,
‎Alfred m-ar fi ucis.
‎Am venit pentru Aethelflaed!
‎Ești liber să-ți alegi destinul.
‎Domnul să te păzească ‎și să te călăuzească!
‎Să n-aud vorbe.
‎N-aș trage nici măcar un vânt ‎către domnia ta.
‎Doar îi voi spune lui Sihtric
‎că oastea asta mare ce o închegăm ‎nu va ține.
‎Așa-i.
‎Îi voi spune lui Osferth ‎că n-am venit la miazănoapte
‎doar ca să mărșăluiesc spre miazăzi.
‎Nici eu, Finan.
‎Domnia ta, te voi urma oriunde, ‎dar am soață în Wessex.
‎Iar Haesten și Păr Roș nu-s mai presus ‎de Kjartan.
‎Dacă ți se cuvine prin naștere ‎să domnești la miazănoapte,
‎atunci de ce nu privim către Bebbanburg?
‎În acea luptă am putea crede.
‎Uhtred, te implor în chip de prieten. ‎Nu face asta!
‎Ar trebui să plecăm.
‎Să-mi las fratele la greu?
‎Cum aș putea s-o fac?
‎Trebuie.
‎Când Alfred era tânăr,
‎își făcea de cap cu tot ce prindea, ‎vă jur.
‎Nu se putea împiedica. ‎Sau știa că îi e cu putință și o făcea.
‎Uhtred.
‎Ce i-ai zis lui Aethelred?
‎Ce vrei să spui?
‎Ai fost la Aethelred. ‎Despre ce ați vorbit?
‎Despre șansa lui.
‎Ce șansă?
‎Să se proclame rege în Mercia, ‎să-l mânie pe Alfred.
‎- Să semene discordie, în folosul nostru. ‎- Să-și ucidă soața?
‎Nu adormi la noapte. ‎S-ar putea să nu te mai trezești.
‎Nu adormi în nicio noapte.
‎Da, poate l-am povățuit ‎pe Aethelred să-și ucidă soața.
‎De ce nu?
‎E fiica lui Alfred, ar pricinui mult haos.
‎- Chiar contează? ‎- Da!
‎De ce? Ne e vrăjmașă.
‎Sau părintele Beocca a venit aici ‎să-ți ceară s-o salvezi?
‎Până la urmă, la asta te pricepi: ‎salvezi prințese la ananghie.
‎Ragnar, pregătește ringul de luptă!
‎Nu las scârnăvia ‎să se vâre-n sufletul meu!
‎- Atunci nu-i da nas. ‎- Nu!
‎Vom lupta și-l voi răpune.
‎Pentru că scârnăvia a aflat adevărul?
‎Uhtred, ar trebui să avem ‎o oaste unită, fârtate.
‎Bag seamă că Uhtred e pe cale ‎să dezerteze din armată!
‎Aethelflaed a fluierat ‎și câinele ei dă fuga...
‎Uhtred, nu merită!
‎- Iată dovada ce-mi trebuia... ‎- Ce dovadă?
‎Ești sfâșiat între danezi și saxoni!
‎Ragnar, frate-tău e nehotărât. ‎E de partea noastră sau nu?
‎Uhtred, ce ai de zis? Cum răspunzi?
‎Ce ai de zis?
‎Zic că oastea asta n-are sorți de izbândă.
‎Ragnar, privește în jur! ‎Suntem vrăjmași, uniți doar de lăcomie.
‎- Nu există credință sau respect. ‎- Nu există credință?
‎- În ochii tăi, cine sunt eu? ‎- Fratele meu.
‎Prințesa e mai presus de mine? ‎Nu e de ajuns că-ți sunt frate?
‎- Se pare că nu. ‎- Și tu!
‎De ce ai venit? Ce solie aduci?
‎Ragnar! Doar cu mine ai ceva de împărțit.
‎Uhtred e liber să aleagă ce vrea.
‎Atunci alege.
‎Ești de partea noastră, ‎a fiecăruia dintre noi, sau nu?
‎Răspunde, casapule de danezi! ‎Vrem să te auzim.
‎Voi pleca.
‎Voi pleca, ‎dar nu mă voi întoarce în Wessex.
‎- Cineva are nevoie de mine. ‎- O prințesă.
‎Nu ești mai danez decât popa.
‎Ești boarfa coroanei lui Alfred.
‎Mi-ai face una ca asta?
‎Iarăși?
‎- Așa trebuie. ‎- Negreșit că „trebuie”.
‎„Ai jurat”.
‎„Ai făgăduit”.
‎E vorba de renume și onoare!
‎Iau înapoi acum ‎tot ce ți-a dăruit tatăl meu.
‎Nu te mai numești Uhtred Ragnarson!
‎- Ragnar, nu poți face asta! ‎- Nu-mi mai ești frate.
‎- A fost o joacă pentru tine. ‎- Niciodată.
‎Pleacă până nu te dau morții.
‎Nu o ia pe Skade. Ragnar, e a mea!
‎Da, Păr Roș. Pregătim ringul.
‎Și veți lupta pe viață și pe moarte ‎pentru vrăjitoare.
‎- Mă învoiesc. ‎- Nu spune nimic!
‎Mă învoiesc.
‎Vom lupta.
‎Subtitrarea: Irina Para