EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag är Uhtred, son av Uhtred.
Min Gisela har dött i barnsäng, dödad av vår nyfödde son.
Kungens hälsa försämras.
Kung Alfred har inte lång tid kvar.
Hans fiender hopar sig, på jakt efter makt.
Vad jag vill ha är er trolöshet mot Alfred.
Men hans arvinge Edward är inte redo för kronan.
Efter att ha hotat kungen och blivit utdriven ur Wessex
har jag nu flytt tillbaka till min sanna familj.
Jag är dan för evigt.
Jag har tvingat mina män att förråda Wessex.
Jag är inte här för att tala om krig mot Alfred.
Jag har stulit völvan Skade från den danske krigaren Sigurd.
Hon var mitt rov, men hon har mig under en förhäxning.
Världen är i uppror och Alfreds dotter
som är lady av Mercia hotas av sin egen make.
-Jag vill se henne död. -Det vore en tröst
att veta att jag kan be om din hjälp igen.
Ödet är allt!
BASERAD PÅ BERNARD CORNWELLS ROMANER
Du kan inte undfly din natur, ditt arsle.
I blod och ben är du en Bebbanburg.
Ers nåd.
Vad är det, Osferth?
Förlåt, men det är nåt jag inte har berättat.
Jag älskade lady Gisela.
Inte på samma sätt som ni, men...
Hon var alltid snäll mot mig.
Alltid.
Jag ska be för henne om ni tillåter.
Det gör jag. Tack.
Du har gjort honom till förrädare.
Han gjorde sitt val.
Och jag gjorde mitt.
Du gjorde inget val.
Hade du inte dödat munken hade du ännu varit Alfreds edsvurne.
Då är jag glad att jag dödade munken.
Jag är en dan.
DROITWICH AETHELFLAEDS GODS I MERCIA
-Har ni avslutat er måltid, ers nåd? -Ja, tack.
Att läsa vid stearinljus förstör era ögon.
En tegn begär att få fälla tre stora träd på min mark
för att bygga en ny sal.
Ger ni honom träden och bjuder honom och hans fru på en måltid
så kommer han att ta kontroll över er.
Han berättar för alla att ni är bästa vänner.
Om han inte betalar er bra förtjänar era träd bättre än så.
Tyst! Jag tänker inte skada er. Det är Aldhelm.
Ingen får veta att jag är här.
Jag har nåt att berätta, sen lämnar jag er.
Jag tar bort handen nu.
Ni får gärna hålla det, men använd det inte.
Tala då! Snabbt och rakt på sak.
Ni måste ge er av. Ni måste lämna Mercia.
-Varför måste jag lämna mitt hem? -Er make tänker döda er.
-Och skylla på banditer. -Aethelred skulle inte...
-Varför skulle jag annars säga så? -För att jag ska ge mig av självmant.
-Nej. -För att döda mig på vägen.
-Nej. -Varför skulle ni annars berätta det?
Ni har aldrig varit en vän. Ni är min makes hund.
Det är sant. Jag ska inte ljuga.
Det är inte tid för lögner. Jag är här för att jag är trogen Mercia.
Jag tror att landet blir fattigare utan vår lady av Mercia.
Ni talar som en friare.
Jag varken kan eller vill tro er.
Det förstår jag, men jag svär på mitt liv och inför Gud att det är sant.
Och om jag flyr och återkommer med min far?
Gör inte det.
Mercia behöver Wessex. Allianserna får inte skifta.
Även Wessex förändras.
Er far blir allt svagare och Uhtred har flytt norrut som förrädare.
Det är lögn. Uhtred skulle aldrig bryta sitt löfte.
Det har gett er make mod att döda er. Det ena följer på det andra.
Jag är här för Mercias skull.
Tro mig. Jag talar sanning.
Då har ni förrått min make.
Bara ni och jag vet det.
Jag förblir vid hans sida.
Han är en man av Mercia och ingen ynkrygg på slagfältet.
Men han är inte den kung jag hoppades på.
Eller den make ni förtjänar.
Nu ger jag mig av, i stillhet.
Ni måste göra detsamma, för att skydda det land vi båda älskar.
-Jag tackar er, lord Aldhelm. -Ers nåd.
Längre bak.
Förlåt mig, Godric, att jag sliter er ur era sängar.
Vi ska till klostret i Wincelcumb. Bara för en kort tid, för att be.
-För att be för er far? -Ja.
Jag ser till att ni får öl och god mat.
Är det inget annat ni vill berätta?
Nej.
Tack.
Här är breven, Sable. Du vet vad du ska göra.
-Ja, ers nåd. -Må Gud vara med dig.
Tala inte med nån annan än fader Beocca.
Ja, ers nåd.
Ni har en drottnings styrka.
Hela mitt liv som kung ska nedtecknas i denna krönika.
På mitt bord ligger en lista över möjliga makor åt Edward.
Jag vill höra er åsikt.
Självklart, ers majestät. Men jag är ingen expert.
Det här är namn på åldermän och tegner.
Har de alla döttrar?
Det vet jag inte. Det får du utreda.
Tegnerna är från Kent och Wiltunscir. Bruden måste vara från låglandet.
Vi måste reparera den skada Edward orsakat med sitt...opassande beteende.
Ett beteende man kan vänta sig av en ung man.
Wessex...
Wessex måste förbli enat.
Känner ni er opasslig, ers majestät?
Ers majestät måste avyttra det lilla han åt till frukost. Ursäkta mig.
Jag tar hand om ärendet med passande makor.
Det är inte dottern vi väljer.
Det är hennes far och hans ställning.
Ni ska välja Aethelhelm.
Lord Aethelhelm. Han är ålderman i Wiltunscir.
Hans börs är full. Hans fyrd består av över 1 000 män
och lyckligtvis är hans dotter både vacker och vid god hälsa.
-Kungen godkänner honom. -Gör han?
Skicka efter Aethelhelm.
Besök honom om ni måste, men låt inte ärendet dröja.
Beocca! Fader Beocca.
Ursäkta att jag tränger mig på, men jag har nåt att erkänna.
-Det rör Edward. -Vad är det med honom?
Han påstår att han redan är gift.
Vigd av vem?
Vem genomförde ceremonin?
En präst.
Jag misstänker att er son spelar ett spel.
Det är inget spel.
Jag kunde inte ignorera det han har avslöjat.
Jag är gift med Ecgwynn!
Jag föreslår att vi frågar flickan.
Nej! Hon är blid och ömtålig.
Ingetdera förhindrade att du lägrade henne vid första bästa tillfälle.
Ge mig prästens namn annars skickar jag efter din blida hora.
Jag säger inget mer.
Gör som din kung befaller, Edward.
-Avrättar ni mig annars? -Vakta din tunga!
Glöm inte att du är arvingen.
-Tänk om jag inte vill bli kung. -Det är din plikt!
Biskop Erkenwald, eskortera den blivande kungen av Wessex till närmsta kloster.
-Där ska han be dygnet runt -Jag vill stanna här.
tills Gud ger honom förnuft nog att inse
att det varken är ett tidsfördriv eller ett val att vara kung, utan en plikt.
Din "fru" tar vi hand om.
Du skulle bara våga äventyra det jag har åstadkommit.
Nyheter.
-Ers nåd. -Nå?
Hennes hus är tomt. Det är ingen där och Aethelflaed är borta.
Där är inte ens en tjänare eller en vakt.
Då måste hon ha blivit varnad, av dig.
Ni kan inte avrätta era undersåtar på eget bevåg.
Det här är 800-talet.
Vart har hon åkt?
Vi kan inte fråga honom.
Driver du med mig, Aldhelm?
Nej.
Det är nog bra att Aethelflaed lever.
För vem?
När Alfred slutligen lämnar oss måste vi vara välkomna i Winchester.
Annars...
Ta reda på var hon är och gör dig av med henne.
Ni borde lämna henne i fred. Det är mitt råd.
Hitta henne och berätta för danerna var hon är. Det kvittar vilka daner.
Ja, ers nåd.
Varför är du inte död än?
Gör slut på honom.
Det är över för dig, min vän.
Det kan vara över för oss alla.
Vi är splittrade, verkar det som.
DURHAM I NORTHUMBRIA
Vi är två folk...
...verkar det som.
Här borta har vi de fula.
De smutsiga.
De skitdoftande.
De grisknullande.
-De grodslickande. -Grodslickande?
De Rom-älskande.
Fula, grodslickande saxare!
Det är vi!
Fast vi slickar inte på grodor.
De står inför...i en styrkekamp...
De vackra...
De väldoftande...
-De lättfotade... -De äppelkindade!
De äppelkindade!
De guldlockiga pojkarna från Danmark och där bortom!
-Ragnar, du är en skald, inte en krigare. -Ja, jag har fått gåvan.
-Nu kan ni ta repet. -Nu gör vi det här!
-Kom igen! -Se på honom. Han älskar det.
Är ni redo?
Han skulle tävla varje dag om det gick.
Har ni spott i händerna?
Har ni bra mark under era fötter?
-Sätt fart nu, Ragnar! -Nu gör vi det!
Dra!
WINCHESTER I KUNGARIKET WESSEX
-Saxare! -Kom igen!
Dra!
-Är du en dan? -Ja.
Tröttnar du aldrig på det här?
Tänk om alla krig kunde utkämpas så här!
Dra, era jävlar!
Ragnar, son av den orädde, segrar!
Han får tjugo män på fall medan han dricker öl!
Du är självaste livet.
Ragnar!
-Vi har tävlingar här! Ser du inte det? -Jag vet, men det är vakten.
Porten! Öppna den!
-Ragnar? -Mina vakter återvänder inte utan orsak.
-Vad är det? -Män och hästar.
-Krigare. -Hur många?
40 eller 50. Jag känner inte igen dem.
Spjut och pilar på murarna tills vi vet vad de vill.
Skjut inte förrän jag ger order. Spärra porten.
Han är här.
Han är här och jag ska försmå honom.
-Det är daner. -Ja.
Definitivt.
Jag känner igen en av dem, nej två.
Det är Haesten och Blodhår.
Jarl Sigurd?
Ingen av dem gillar mig.
Vad kan det bero på?
Jarl Ragnar! Jag är Haesten.
Vi vet vilka ni är. Frågan är vad ni är ute efter.
Skydd, mat, öl, värme...
...och kanske förhandlingar.
Förhandlingar? Ligger vi i krig?
Det är vad vi gör. Diskussion är nog ett bättre ord.
Du är långt ifrån Beamfleot, Haesten.
Uhtred?
Det kan bli ett nöje att träffa dig här.
Då är det sant.
Du är inte längre Alfreds edsvurne.
Det är sant.
Du, då? Är du fortfarande Alfreds edsvurne?
-Det tror han. -Och jarl Sigurd?
Vad har du att säga, Blodhår?
Vi är trötta, hungriga och mitt arsle svider.
Vi kan inte skicka i väg dem.
Är det nåt du vill säga mig, Blodhår?
Senast jag såg dig flydde du för livet.
Ja. Du tog nåt som tillhör mig. Det ärendet måste vi göra upp.
Det är avklarat.
Det kan vänta. Det kan lösas på fredlig väg.
Brida har rätt. Vi kan inte skicka bort dem.
Lämna era svärd vid porten. Vi respekterar er.
Det blir ingen dispyt. Det svär jag på.
Öppna portarna!
De är endast här för att tala om krig och om Alfred.
Ers nåd. Aethelwold.
Uhtred! Jag var på väg för att söka upp dig.
-Vad tror du att du gör? -Du vet vad jag gör.
Jag utnyttjar möjligheten att ta det som tillhör mig.
Du är här för att roa dig, inget annat.
Din rätta plats är i ölstugorna i Winchester.
Tro inte att du är bättre än så.
Jag är lika mycket kung av Wessex som du är lord av Bebbanburg!
Vi lurades båda av en farbror.
-Jag försitter inte chansen. -Var är din heder?
Du är son till kungen av Wessex! Du hör inte hemma här.
De stal min krona, men tack vare dig kan jag nu ta tillbaka den.
Vi två är likadana. Tro inget annat.
Vi framstår som förrädare, men av goda anledningar.
Vi är inte likadana och blir det aldrig.
Det går inte att backa ur nu, min vän. Inte för nån av oss.
Fåglar har flugit och hästar har löpt.
Kungar kommer att uppstå och kungar kommer att dö.
Det är din förtjänst.
Ers majestät.
Jag är på väg hem till min säng.
Har ni fler ärenden?
-Sov gott, ers majestät. -Uhtreds barn...
Har han övergett dem?
Nej. Inte direkt.
Abbedissan Hild tar hand om dem.
De hör inte längre hemma i Coccham.
Det är inte längre Uhtreds egendom och inte hem till hans avkommor.
Ta dem till Winchester och se till att de får omsorg och utbildning.
Presentera dem för Gud.
-Vila er nu, fader Beocca. -Ja, ers majestät. Ni också.
Undan!
Gissa vad Alfred bad mig att göra.
Beocca, det här är Sable.
Hon har nyheter om Aethelflaed.
Så hon är i säkerhet?
Ja. Hon är i nunneklostret i Wincelcumb.
Hon skyddas av Mercias mest vildsinta nunnor.
Kungen får inte veta nåt.
Säger vi inget till kungen...
Håller vi inne med kunskap om hot mot Aethelflaeds liv är det förräderi.
Det är hennes önskan.
Ja, men inte vad jag skulle önska.
Hon vill inte störa kungen av en god anledning.
Hon vill inte kapa banden mellan våra riken.
Jag förstår att hon vill bevara alliansen mellan Wessex och Mercia.
Men om tal om kungens sjukdom väcker mod
och skapar fiender kan vi inte bara se på.
Hjälper ni oss, fader?
Ja.
Hur då? Vad ska jag göra? Ska jag resa till klostret?
Jag har ett andra brev.
Jag ger det till er endast om ni går med på
att inte berätta nåt för kungen.
Det är en lösning.
-Han är visst alltid lösningen. -Vad?
Aethelflaeds fartyg väntar på oss på Themsen.
Hon tror att det är både snabbare och säkrare.
Vart ska vi?
Vi ska norrut. Till lösningen.
Hur är det med dina gäster, de äppelkindade danerna?
De äter min mat och dricker mitt öl.
Har de bett dig om ditt svärd än?
Även de säger att Alfred är döende.
Att han förbereder sin son på att ta över kronan.
Det är sant.
Hans son är en pojke. Och Alfred står utan sin härförare.
Det är också sant.
Vår farfar talade ofta om Wessex.
Om dess frodiga och bördiga marker från Themsen till havet.
-Valhall i detta liv. -Ja.
"Valhall i detta liv". Så sa han.
Han skulle ha varit så stolt
om vi tillsammans ledde en stor här och intog landet.
Han skulle ha varit stolt. Det är säkert.
Du...
Du har gjort det möjligt genom att överge Alfred.
Genom att lämna Wessex gjorde du det möjligt.
Det är ödet.
Tveklöst.
Skulle du döda mig, ditt arsle?
Och män som jag?
-Lämna oss i fred. -Det kan jag inte.
Då skulle Brida skära kulorna av mig.
Ni har återhämtat er.
Det gläder mig.
Vad är det du vill ha? Mitt liv?
Att vara del av ert liv. Att leva vid er sida och via er.
Ni blir aldrig av med mig. Acceptera det.
Acceptera mig.
Vad händer med Wessex och Alfred?
Alfred kommer att dö och med honom hans rike, hans gud och hans folk.
Wessex blir ännu en sång.
Danerna kommer att härska.
Men ni, Uhtred Ragnarson...
Det är den ni är nu.
Det är ni som ska härska.
För saxarnas skull måste ni ta över Alfreds plats.
Bara ni kan ena folken.
Det Alfred bara kunde drömma om kan bli ert.
Vårt, min herre.
Min kung.
Vad jag vill är att bli er drottning.
Detta hjärta kan bli ert om ni vill ha det.
Hon tillhör mig. Ge tillbaka henne.
-Du övergav henne för att rädda dig själv. -Hon är min.
Måste jag döda dig så gör jag det. Här och nu.
Du är min broders gäst så jag förlåter dig en gång.
Men hotar du mig igen matar jag grisarna med dina inälvor.
Gör inget, annars skär jag halsen av er.
-Det lovar jag. -Skade är min.
Gör inget. Jag ber er.
Du förstår inte.
Hon är inte en kvinna man kan äga.
Hon måste äga en del av dig.
Hennes blod blir ditt blod.
Vi talas vid igen. Det vet jag.
Tack.
Ditt liv tillhör mig.
Ragnar, jag har lovat dig att bevara freden.
Men jag vill strida mot Uhtred.
Han har tagit min kvinna, min völva. Han förnedrar mig.
-Jag vill skära upp hans buk. -Inte nu.
Jag accepterar en strid med stavar och Skade som vinst.
Blodhår...
Inte nu.
Mitt svar är nej.
Jag avskyr varenda sekund som jag är på öppet vatten.
Gud skulle ha gjort mig till fisk om han velat se mig till havs.
Eller till dan.
Jag hoppas att vi inte riskerar våra liv i stormen i onödan.
Det är ingen storm.
Min mor och jag kom till landet på ett skepp.
Vi förlorade halva besättningen till havet.
Vågor högre än en lada svepte ut dem till deras död.
Det är inget jag vill höra.
Den riktiga stormen möter ni i Dunholm.
Jag återvänder söderut och skickar Blodhårs män
och skepp till floden Ouse.
Ni kommer efter mig och tillsammans anfaller vi Mercia.
Vi anfaller Wessex och dödar Alfred!
Sen hittar jag den sköna Aethelflaed och var man får sin tur med henne.
Vi räknar vårt silver.
Vi tågar från norr till söder och öst till väst och tar allt längs vår väg.
Sen börjar vi strida inbördes och planen misslyckas.
Strida? Varför då?
Det kommer att hända.
Lika säkert som att dina kulor passar ett knott bättre.
Varför då? För att du säger det?
För att ni alla tror
att ni är den dan som ska härska över alla andra.
-Det kan bara finnas en ledare. -Jag ska leda.
Jag har skepp och män. Jag har inte blivit lat i mitt fort.
Kallar du mig lat, Blodhår?
Jag ber dig att ansluta dig till mig på samma sätt som Haesten gjort.
När anslöt jag mig till dig?
Jag gav dig mat, men inte min ed.
-Anser du att du bör leda oss? -Ja, varför inte?
Namnge dina segrar.
Säger mannen som förlorade halva sin här till en sjuklig kung.
Det räcker med skitprat.
Snart börjar ni jämföra era kukar.
-Det kan bara finnas en ledare. -Det måste vara du, Ragnar.
För att han är din bror?
För att Ragnar är den ende man vi alla litar på.
Den ende.
Litar du inte på mig, dandräpare?
Jag varken känner dig eller gillar dig.
Men du är Ragnars kusin.
Det handlar inte om ledare utan om hur rikedomarna delas upp.
Vi talar inte om rikedomar innan vi håller i dem.
Uhtred säger att vi måste bli en enad armé.
Jag ser ingen här som är dum nog att inte hålla med.
Ni vet alla vem jag är.
Ni vet vilka min far och farfar var.
Det skulle vara en ära att leda nästa stora här.
Men bara om var och en av er går med på det.
I utbyte mot er tillit ger jag er mitt ord.
När Alfred är besegrad, och han kommer att bli besegrad
då får ni silver, men mer än så.
Ni får rykte och ära, i detta liv och i nästa.
Så...vem ansluter sig till mig?
Blodhår?
Ja. Jag är med dig.
Mitt svärd är ditt. Det svär jag på.
Haesten?
Jag bestrider det inte. Även jag är med.
Och jag, kusin, alltid. Men det visste du redan.
Och jag.
Jag känner till vartenda ett av saxarnas missnöjen med Alfred.
De är många.
Ni behöver mig.
Då återstår Uhtred.
Mitt svärd tillhör min bror.
Då är det avgjort.
Kungariket Wessex kommer att kapitulera.
-...eller brinna! -Ja!
-Vi kan inte strida mot Wessex. -Tyst med dig.
Det är vårt folk, våra vänner.
Håll tyst, Osferth!
Och mitt svärd.
-Om ni tillåter... -Lämna oss.
Ers nåd. Ers majestät.
Varför gör ni så här mot er själv? Fred råder.
Det råder tvivel.
Det infekterar hela vårt England.
Det kanske är en börda jag måste bära.
Som jag ska bära, med Guds hjälp.
Jag måste veta att jag är kapabel.
Det är jag.
Jag hoppas att ni har fel.
De räcker med att de ser er
för att både tvivlare och hedningar ska känna det i sina hjärtan.
Alfred...
Lämna mig aldrig.
Du har inte sagt ett ord på hela dagen, Beocca.
Jodå.
Men mina tankar är upptagna.
Dunholm... Jag borde inte ta med dig till en sån plats.
Jag räds att minnena ska överväldiga dig.
Det var i ett annat liv. Jag är en annan kvinna nu.
Jag är din för evigt.
-Ryttare. -Vi borde gömma oss.
Haesten.
Vad gör han i norr, så långt ifrån Beamfleot?
-Vad är det? -Kanske köpmän.
-En man och en kvinna. -Öppna portarna.
Låt oss ta en titt på dem.
En del av mig hoppades att han inte var här.
Thyra?
-Vad gör du här? -Är du inte glad att se mig?
Se på dig! Så vacker du är!
-Och du ler. -Jag är lycklig.
Tänk att du har rest hela vägen hit.
-För att träffa dig. -Och prästen?
Du har visst svalt en geting till, Brida.
-Beocca insisterade på att ledsaga mig. -Det är delvis sant.
Jag är även här på kungens order för att bannlysa Uhtred från Wessex.
Det kräver lagen.
När Thyra har tröttnat på sin brors sällskap ger vi oss av.
Kom ni ända hit för att berätta nåt Uhtred redan vet?
Jag ville träffa pojken en sista gång och ge honom en spark i häcken.
-Är det sant? -Allt.
Thyra.
Skönt att se dig.
Mår mina barn bra? Har du hört nåt?
De mår bra och blir omhändertagna.
Jag ska snart hämta dem.
Jag låter dig vila.
Jag talar med prästen senare.
Gör prästen dig lycklig?
Ja.
Jag kan inte vara utan honom.
Detsamma.
Vi såg den charmante Haesten på vägen hit.
Jag kände igen honom från besöken i Winchester.
Är han både din och Alfreds allierade?
Haesten är en dan.
-Det stämmer. -Det är även Uhtred.
Fader Beocca.
Välkommen till Dunholm.
Det förvånar mig inte att du är här.
Bland vänner.
-Finan. -Fader Beocca, skönt att se dig här.
Osferth. Danpojken som liknar en råtta.
Jag heter Sihtric.
Din fru har lämnat Coccham och åkt tillbaka till värdshuset i Winchester.
-Har hon det? Mår hon bra? -Ja, hon mår bra.
Hon är högljudd.
Kan vi tala ostört?
-Slå dig ner. -Vi behöver alla pissa.
Vad är det här?
-Ni verkar förbereda er för strid. -Det rör inte dig.
Det kan det göra, väldigt snart.
Ge mig ditt budskap och rid hem.
Bara säg det.
Jag är inte här för att banna eller rädda dig och jag går inte Alfreds ärende.
Jag för Aethelflaeds talan. Hon gömmer sig i ett kloster.
-För vem? -Sin make.
Han vill döda henne.
Det rör inte mig.
Hon har vakter, kungen och till och med Steapa.
Hon bad om Uhtred.
Reste Aethelwold hit ensam?
Han kom med Haesten och Blodhår.
Först besökte han Aethelred.
Ja, det är vad han gjorde.
Är planen att göra Aethelwold till nästa kung av Wessex?
Om Haesten rider söderut vet han snart var Aethelflaed gömmer sig.
Jag har gett halva mitt liv till Wessex.
Jag ger inte mer.
Hon säger att du har svurit henne en ed.
Du lovade att hjälpa henne om maken hotade henne.
Det är ett trick. Det är Alfred.
Aethelflaed befriar dig härmed från den eden.
Just det.
Hon ber dig om hjälp, inte för att du är henne edsvuren
utan för att du är den man hon litar allra mest på.
Nu säger jag inte mer.
Om jag hade stannat i Wessex utan att svära en ed till Edward
-...skulle Alfred ha avrättat mig. -Jag är här för Aethelflaeds skull.
Du är fri att välja din egen väg.
Må Gud välsigna dig och vägleda dig.
Säg inget.
Jag ska inte ens fisa i er riktning.
Jag ska bara säga till Sihtric
att den stora här vi lär vara på väg att samla
aldrig kommer att hålla.
Jag ska säga till Osferth att jag inte red norrut
bara för att vända och marschera söderut.
Inte jag heller.
Jag följer er vart ni än beger er, men min fru är i Wessex.
Haesten och Blodhår är inte bättre än Kjartan.
Om norr är ert hem, er förstfödslorätt, varför skådar vi inte då mot Bebbanburg?
Det är en strid vi kan stå bakom.
Jag ber dig som din vän. Gör inte det här.
Vi borde ge oss av.
Ska jag överge min bror?
Det kan jag inte.
Du måste.
När Alfred var ung satte han på allt och alla. Det är sant.
Han kunde inte rå för det. Eller, jo, det kunde han och det gjorde han.
Uhtred.
Vad sa du till Aethelred?
Vad menar du?
Du besökte Aethelred. Vad talade ni om?
Jag talade om möjligheter.
Att göra vad?
För honom att utropa sig till kung av Mercia och göra Alfred rasande.
-För att skapa splittringar. -Om att döda sin fru?
Sov inte i natt. Du kanske inte vaknar.
Sov inte någon natt.
Ja, jag sa till Aethelred att han borde döda sin fru.
Men varför inte?
Hon är Alfreds dotter. Det skapar kaos. Vad spelar det för roll?
-Det gör det. -Varför då? Hon är fienden.
Eller var fader Beoccas uppgift att be dig rädda henne?
Det är ju det du är bäst på. Att rädda prinsessor.
Dra upp rutan, Ragnar.
Den skiten ska inte lägga sig i mina affärer.
-Ignorera då honom. -Nej.
Vi ska strida och jag ska döda honom.
Varför då? För att skiten har hittat sanningen?
Det är meningen att vi ska vara en enad här, min vän.
Jag förutspår att lord Uhtred är på väg att överge hären.
Aethelflaed har kallat och hunden ska springa...
Han är inte värd det.
-Där är beviset jag behövde. -På vad?
Du är kluven mellan saxare och daner.
Din bror verkar tveka, Ragnar. Är han med oss eller inte?
Vad säger du, Uhtred? Vad svarar du?
Vad säger du?
Jag säger att hären inte kommer att hålla.
Se dig omkring, Ragnar. Vi är fiender förenade genom girighet.
-Det finns inga band, ingen respekt. -Inga band?
Vem är då jag?
Du är min bror.
Är inte det band nog? Är det inte viktigare än en prinsessa?
-Det verkar inte så. -Och du...
Vad gör du här? Vad är ditt budskap?
Ragnar! Din dispyt är bara med mig!
Uhtred är en fri man. Han gör sina egna val.
Välj då.
Är du med oss? Med oss alla? Eller inte?
Svara, dandräpare. Låt oss höra vad du säger.
Jag ger mig av.
Jag ger mig av, men inte till Wessex.
-Nån behöver mig. -En prinsessa?
Du är inte mer dan än prästen här.
Du är en hora åt Alfreds krona.
Gör du så mot mig? Igen?
-Jag måste. -Självklart.
Du svor en ed.
Du gav ditt ord.
Det handlar om rykte och heder.
Det min far gav dig tar jag nu tillbaka. Du är inte längre Uhtred Ragnarson!
-Gör det inte, snälla Ragnar! -Du är inte min bror.
-Det var en lek för dig. -Aldrig.
Försvinn, innan jag dödar dig.
Han tar inte med sig Skade. Hon tillhör mig.
Ja, Blodhår. Vi drar upp rutan.
Ni kan strida om völvan. Till döds.
-Jag accepterar. -Säg inget, ers nåd.
Jag accepterar.
Vi ska strida.
Undertexter: Gustaf Lundskog