ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Я Утред, син Утреда.
Моя Ґізела померла під час пологів, народивши сина.
Здоров'я короля погіршується.
У короля Альфреда залишилося мало часу.
А його вороги стягуються звідусіль, принаджені владою.
Я прошу, щоб ти зрадив Альфреда.
Його спадкоємець Едвард не готовий наслідувати корону.
За погрозу королю я був вигнаний із Вессексу,
тож я повернувся до своєї справжньої родини.
Я данець назавжди!
Я змусив своїх людей, вірних Вессексу, стати зрадниками.
Я не хочу говорити про війну проти Альфреда.
Я вкрав у данського воїна ярла Сіґурда провидицю Скейд.
Вона стала моїм трофеєм, але наклала на мене закляття.
У світі настала криза, і дочці Альфреда,
володарці Мерсії, погрожує власний чоловік.
-Вона має померти. -Я б почувалася спокійніше,
якби знала, що можу ще раз звернутися до тебе.
Усе залежить від долі!
ЗА МОТИВАМИ РОМАНІВ БЕРНАРДА КОРНУЕЛЛА
Тобі не втекти від власної суті, телепню.
Ти звідси родом, з Беббанбурґу.
Мілорде.
Що таке, Осферте?
Вибачте, мілорде, я раніше не казав цього,
я любив леді Ґізелу.
Не так, як ви її любили, звісно, але...
вона завжди була доброю зі мною.
Завжди.
Я помолюся за її душу, якщо можна.
Можна, Осферте. Дякую.
Через тебе він став зрадником.
Він зробив свій вибір,
а я зробив свій.
Ти не вибирав.
Якби ти не вбив того монаха, ти б досі був зв'язаний із Альфредом клятвою.
Тоді я радий, що вбив його.
Я данець!
СОЛТВІК
ДРОЙТВІЧ, МАЄТОК ЕТЕЛЬФЛЕДИ МЕРСІЙСЬКОЇ
-Ви вже поїли, міледі? -Так, дякую.
Читатимете при свічках - зіпсуєте зір.
Тут один тан питає в мене, чи може він зрубати три дерева на моїй землі,
щоб побудувати нові хороми.
Дозволите зрубати дерева безкоштовно - він запросить вас на вечерю з його дружиною.
А потім використає знайомство з вами,
розповідаючи усім, що ви його найкраща подруга.
Або він вам добре заплатить за дерева, або вони чекатимуть на кращу долю.
Леді, не кричіть. Я не скривджу вас. Я Альдгельм.
Ніхто не має знати, що я тут.
Скажу, що маю сказати, і піду.
Зараз я заберу руку.
Тримайте, якщо хочете, та, благаю, не використовуйте.
То говори. Швидко й зрозуміло.
Міледі, ви маєте поїхати з Мерсії. Заради власної безпеки.
Чому я маю залишити свій дім?
Бо ваш чоловік хоче вас вбити чужими руками.
-І звинуватить розбійників. -Етельред не...
Навіщо мені брехати?
-Щоб змусити мене залишити дім? -Ні.
Щоб на дорозі мене таки вбили розбійники?
-Ні! -То навіщо ти мені кажеш це?
Мені ти ніколи другом не був. Ти пес мого чоловіка.
Не можу не погодитися, міледі.
Та зараз не час брехати.
Я тут, бо я мерсієць.
І вірю, що без господині Мерсії ця земля стане біднішою.
Ти майстер вмовляти.
Я не можу й не стану тобі вірити.
Так, у вас нема підстав, та клянуся, своїм життям та іменем Бога, це правда.
А якщо я втечу й повернуся з батьком?
Не робіть цього.
Мерсії потрібний Вессекс. Ми союзники.
І Вессекс вже не той.
Ваш батько згасає, а Утред зрадив його й втік на північ.
Це брехня. Він ніколи б... Утред ніколи не порушить клятву.
Ваш чоловік наважився вас вбити.
Саме через це.
Я тут заради Мерсії.
Повірте, я кажу правду.
Отже, ти зрадив мого чоловіка.
Про це знаємо тільки ми.
Я залишуся поруч із ним.
Він мерсієць і не боягуз у битві.
Але він не той король, яким я хотів його бачити.
Він вас не вартий.
Я йду звідси. Потайки.
І заради землі, яку ми любимо, ви маєте зробити так само.
-Лорде Альдгельме, я вам вдячна. -Міледі.
В ар'єргард.
Вибач, Годріку, що витягла тебе і твоїх людей із ліжка.
Ми вирушимо до монастиря Вінчелкумб,
щоб помолитися.
-За вашого батька? -Так.
Я подбаю про те, щоб там був ель та добра їжа.
Більше нічого не скажете нам?
Ні.
Дякую.
Сейбл, тут листи. Ти знаєш, що робити.
-Так, міледі. -Нехай благословить тебе Бог.
Не говори ні з ким, крім отця Беокки.
Зрозуміла.
У вас є сила королеви.
Усе життя мене, як короля, внесене до цієї хроніки.
Отче Беокко, на столі список наречених для Едварда.
Скажіть, що ви про них думаєте.
Звичайно, хоч я у цьому і не спеціаліст.
Це список олдерменів і танів, мілорде?
У них усіх є дочки?
Я й гадки не маю. Дізнайтеся.
Це тани з Кента і Вілтаншира, наречена має бути з південних земель.
Треба нейтралізувати шкоду, заподіяну Едвардом та його безпутною поведінкою.
Така поведінка притаманна молодим людям.
Вессекс...
Вессекс має залишитися об'єднаним.
Мілорду зле?
Мілордові потрібно звільнитися від свого легкого сніданку. Вибачте.
Я розберуся із претендентками у наречені, міледі.
Ми вибираємо не дочку, отче Беокко,
а її батька і його суспільний стан.
Ви виберете Етельгельма.
Лорда Етельгельма. Він олдермен Вілтаншира.
Його мошна повна грошей, людей у військо він може зібрати понад 1000,
а дочка його, на щастя, вродлива й здорова.
-Король погодиться? -Ви впевнені?
Приведіть Етельгельма.
Хочете, відвідайте його, але цей вибір не обговорюється.
Беокко! Отче Беокко,
вибачте, що займаю ваш час, та я маю щось розповісти.
-Про Едварда. -Що саме?
Він стверджує, що вже одружений.
Хто вас одружив?
Хто провів церемонію?
Священик.
Підозрюю, ваш син в ігри з нами грає.
Це не гра.
Мілорде, я не міг ігнорувати його зізнання.
Я одружений із Еджвін.
Пропоную поговорити безпосередньо з дівчиною.
Не робіть цього. Вона тендітна й вразлива.
Та це не завадило тобі осідлати її за першої нагоди.
Або ти кажеш ім'я священика, або я викличу твою тендітну шльондру.
Я нічого не скажу.
Едварде, ти виконаєш наказ короля.
-Або мене стратять? -Притримай язика.
І пам'ятай, що ти наслідуєш корону!
-А що як я не хочу бути королем? -Це твій обов'язок!
Єпископе Еркенвальде, супроводіть майбутнього короля Вессексу до монастиря,
-де він молитиметься день і ніч... -Я хочу залишитися в палаці.
...доки Господь не надоумить його усвідомити,
що бути королем це не розвага, не вибір, а обов'язок!
З твоєю «дружиною» розберуться.
Ніколи не смій ставити під загрозу те, чого я досяг.
Вісті, мілорде.
-Правителю. -То що?
Її будинок порожній.
Там нікого нема. Леді Етельфледа поїхала.
Нема ні слуг, ні... ні охоронців, мілорде.
Мабуть, її попередив... ти.
Ви не можете вбивати підданих, просто коли хочете.
Це дев'яте століття.
Куди вона поїхала?
Його вже не спитаєш.
Ти насміхаєшся наді мною?
Ні, правителю.
Може, це на краще, що Етельфледа житиме.
Краще для кого?
Коли Альфред нарешті покине нас, ми маємо бути бажаними гостями у Вінчестері.
Бо який вплив...
Знайди її і подбай, щоб її вбили.
Залиште її в спокої, мілорде. Така моя вам порада.
Знайди її. І сповісти про її місцезнаходження данців, будь кого з них.
Так, мілорде.
Чому ти досі живий?
Покінчи з ним.
Тобі кінець, друже.
Та й усім нам, може, кінець.
ДУНХОЛЬМ
Здається, ми розділилися.
ДАРЕМ, КОРОЛІВСТВО НОРТУМБРІЯ
Один народ став двома...
так здається.
Отут у нас потворні,
брудні,
смердючі,
любителі свиней,
-лизуни жаб... -лизуни жаб?
шанувальники Риму,
потворні лизуни жаб, сакси!
Це ми! Це все про нас!
Але жаб ми не лижемо!
І в змаганні силою вони зійдуться
з гарненькими...
духмяними...
-Моторними. -Рожевощокими!
Рожевощокими...
золотоволосими хлопцями з Данії та інших земель.
-Раґнаре, ти скальд, а не воїн. -Знаю, в мене є дар.
-Беріться за канат. -Давайте! Зробімо це!
-Берімося! -Подивися, як йому це подобається.
Ви готові?
Він щодня грав би, якби міг.
Чи є слина на ваших руках?
Тверда земля під вашими ногами?
-Та давай вже! Не тягни, Раґнаре! -Давай!
Тягніть!
ВІНТАНСЕСТЕР
ВІНЧЕСТЕР, КОРОЛІВСТВО ВЕССЕКС
Давайте, сакси!
-Тягніть! -Тягніть!
-Ти данець? -Так!
Тобі це не набридає, еге ж?
Якби в усіх війнах билися так само!
Тягніть, покидьки!
Переможець - Раґнар Безстрашний!
Він збив з ніг 20 людей, попиваючи ель!
Ти - саме життя!
Раґнар!
-Ми тут граємо, хіба не бачиш? -Це вартовий.
Відкрити ворота!
-Що таке? -Мої вартові не вертають без причини.
-Що сталося? -Люди й коні, мілорде.
-Воїни. -Скільки?
Сорок чи п'ятдесят. Не знаю, хто вони.
Несіть списи й стріли на стіни, поки не зрозуміємо, хто це.
Не цілитися без наказу! Закрийте ворота!
Він тут?
Він тут, і я відмовлюся від нього.
-Це данці. -Так.
Точно.
Я впізнаю одного з них. Двох.
Це Гестен та Кривавоволосий.
Ярл Сіґурд?
Обидва мене не люблять.
Чого б це, цікаво.
Ярле Раґнаре!
Я Гестен.
Ми знаємо, хто ви. Скажіть, що вам треба.
Дах, їжа, ель, тепло
й, може, перемовини.
Перемовини? Ми хіба на війні?
Ми завжди на війні.
«Обговорення», мабуть, влучніше слово.
Ти зараз далеко від Біамфлеоту, Гестене.
Утреде?
Знаєш, я міг би радіти, побачивши тебе тут.
Тож це правда?
Ти більше не служиш Альфреду?
Так, це правда.
А ти сам? Ще служиш йому?
-Він так вважає. -А ти, ярле Сіґурде,
Кривавоволосий, що хочеш сказати?
Що ми втомлені й голодні, і що в мене зад болить.
Ми не можемо відмовити їм.
А мені ти щось хочеш сказати, Кривавоволосий?
Коли ми востаннє бачились, ти тікав, рятуючи себе.
Так.
Ти забрав те, що належить мені.
Нам треба вирішити це питання.
Усе вже вирішено.
Це зачекає.
Розібратися можна і мирним шляхом.
Бріда права. Ми не можемо їм відмовити.
Залиште мечі біля воріт. Ми поставимося до вас із повагою.
Сварок не буде, присягаюся.
-Відкрийте ворота! -Відкрийте ворота!
Вони тут з єдиною метою: говорити про війну й Альфреда.
Мілорде.
Там Етельвольд.
Утреде! Я саме тебе шукав.
-Ти що це робиш таке? -Ти знаєш що.
Використовую можливість забрати те, що належить мені.
Етельвольде, тебе сюди взяли, щоб посміятися з тебе.
Твоє законне місце - пивна у Вінчестері.
Не думай, що ти гідний більшого.
Я такий самий король Вессексу, як ти - володар Беббанбурґа.
Нас обох посунули дядьки.
-Я не знехтую цим шансом... -В тебе є честь?
Ти ж син короля Вессексу.
Тобі тут не місце.
Мене посунули, та завдяки тобі
в мене з'явився шанс повернути корону.
Подивись правді в очі: ми однакові.
Ми зрадили Вессекс, але маємо на те причини.
Ми не однакові і ніколи такими не станемо.
Назад дороги нема, друже, для жодного з нас.
Птахи полетіли, коні розбіглися.
Королі сходитимуть на трон і гинутимуть.
Завдяки тобі.
Мілорде,
я збираюся додому, спати.
Є ще якісь справи?
-На добраніч, мілорде. -Діти Утреда.
Він їх покинув?
Ні, не покинув.
Ними опікується абатиса Гільда.
Коккгем більше їм не належить.
Це більше не маєток Утреда, не дім для його дітям.
Привезіть їх до Вінчестера, подбайте про їх добробут й освіту.
Приверніть їх до Бога.
-На добраніч, отче Беокко. -Дякую, мілорде.
Пішли геть!
Не повіриш, про що мене попросив Альфред.
Беокко, це Сейбл.
У неї вісті від Етельфледи.
То вона в безпеці?
Так. Вона в монастирі у Вінчелкумбі.
Під охороною найлютіших черниць Мерсії.
Король не повинен цього знати.
Але якщо ми не скажемо королю,
приховаємо, що знаємо про загрозу життю Етельфледи,
-це зрада. -Так хоче моя господиня.
Вона цього хоче, а я не хотів би.
Отче, вона не хоче бентежити короля
чи ламати зв'язок між нашими двома землями.
Я розумію, що вона хоче, аби Вессекс і Мерсія були союзниками.
Та якщо розмови про хворобу короля створюють
ворогів Вессексу, неможна мовчати.
Ви допоможете нам, отче?
Допоможемо.
Як я допоможу? Сам поїду в монастир?
Є ще другий лист.
Я маю його вам віддати тільки якщо ви погодитеся
не казати нічого королю.
Це рішення.
-Він, схоже, завжди є рішенням. -Що?
Етельфледа домовилася, щоб на нас чекав корабель на Темзі.
Вона вважає, що так подорожувати швидше й безпечніше.
Куди нас повезуть?
На північ. Де зараз є це рішення.
Як твої гості? Рожевощокі дани?
Їдять мої харчі й п'ють мій ель.
Вони вже просили твоєї підтримки?
Вони теж кажуть, що Альфред скоро помре.
І він готує свого сина собі на заміну.
Це так.
Його син - хлопчисько.
А Альфред утратив свого командувача.
І це правда.
Наш дід часто розповідав про Вессекс,
про багату родючу землю від Темзи до моря.
-Вальгалла у цьому світі. -Так.
Так і казав: «Вальгалла у цьому світі».
Як би він пишався,
якщо б ми очолили велику армію й завоювали цю землю.
Він пишався б, це правда.
Ти...
зробив це можливим. Покинувши Альфреда,
поїхавши з Вессексу, ти зробив це можливим.
Це доля.
Жодних сумнівів.
Ти вбив би мене, телепню?
І інших, таких, як я?
-Облиш нас на самоті. -Не можу.
Бріда мені яйця відірве.
Ти одужав, повелителю.
Я рада.
Що тобі від мене треба? Моє життя?
Бути частиною твого життя. Жити поруч і через тебе.
Тобі мене не позбутися, прийми це.
Прийми мене.
Що стане з Вессексом і з Альфредом?
Альфред помре. А разом із ним його королівство, його Бог і люди.
Про Вессекс згадуватимуть лише в піснях.
Правитимуть данці.
Але ти, Утред Раґнарсон,
зараз ти саме Раґнарсон,
ти маєш стати правителем.
Заради саксів ти маєш посісти місце Альфреда.
Лише ти можеш об'єднати два народи.
Те, про що Альфред тільки мріяв, може стати твоїм.
Нашим, повелителю.
Мій король.
Я хочу бути твоєю королевою.
І це серце може бути твоїм, якщо захочеш.
Вона належить мені. Ти повернеш її мені.
-Ти кинув її, рятуючи себе. -Вона моя.
Якщо доведеться тебе вбити, я це зроблю.
На цьому самому місці.
Ти гість мого брата, тому цього разу тобі це минеться.
Та погрожуватимеш мені ще - згодую твої кишки свиням.
Ні кроку, мілорде, бо переріжу вам горло.
-Я серйозно. -Скейд моя.
Не рухайтеся. Благаю.
Ти не розумієш.
Нею не можна володіти.
Це їй потрібно володіти частиною тебе.
Її кров стає твоєю.
Я певен, ми ще поговоримо.
Дякую, мілорде.
Я можу тебе вбити.
Раґнаре, я дав слово, що поводитимуся мирно,
але я хочу битися з Утредом.
Він забрав мою жінку, мою провидицю, і ганьбить мене.
-Я хочу випустити йому кишки. -Не зараз.
Я згоден на змагання у вправності, бій палицями, Скейд буде призом.
Кривавоволосий,
зараз не час.
Моя відповідь «ні».
Я ненавиджу кожну секунду подорожі кораблем.
Якби Бог хотів, щоб я плавав морями,
-створив би мене рибою. -Або данцем.
Молюся, щоб ми не дарма ризикували життями в цьому штормі.
Хіба це шторм?
Ми з матір'ю прибули на цю землю на кораблі,
і половину команди забрало море.
Хвилі, вищі за комори, змивали їх за борт.
Не таку історію я хотів би зараз почути.
Справжній шторм буде в Дунхольмі.
Я повернуся на південь і відправлю людей Кривавоволосого
і його кораблі на річку Аус.
Ви поїдете слідом, і разом ми нападемо на Мерсію,
потім на Вессекс. І вб'ємо Альфреда!
Я знайду красуню Етельфледу,
і ми по черзі з нею розважимося.
Ми полічимо наше срібло
і пройдемося з півночі на південь, зі сходу на захід, забираючи все.
Та в якусь мить ми пересваримося, і наш план провалиться.
Пересваримося? Чому?
Так і станеться.
Це така сама правда, як те, що в тебе яйця комара.
Але чому? Бо ти так сказав?
Бо кожний із вас вважає, що він вищий за інших. Помилково.
-Лідер може бути тільки один. -Я поведу всіх.
В мене є кораблі, люди,
я не розлінився, сидячи у фортеці.
Ти вважаєш, що я розлінився?
Я прошу тебе приєднатися до мене, Раґнаре, як приєднався Гестен.
Коли це я приєднався до тебе?
Я дав тобі їжу, а не присягу.
-Вважаєш, що ти маєш бути лідером? -Так. Чому ні?
Назви свої перемоги.
Питає чоловік, що втратив половину армії в бою з хворим королем.
Годі неславити одне одного!
Ви ще членами поміряйтеся.
-Має бути тільки один лідер. -Ним маєш стати ти, Раґнаре.
Бо він твій брат?
Бо Раґнар - єдиний, кому ми всі довіримося.
Єдиний.
А мені ти не довіряєш, убивця данців?
Я тебе не знаю, і ти мені не подобаєшся.
Але ти двоюрідний брат Раґнара.
Справа не в тому, хто поведе, а в тому, як ділитимемо здобич.
Ми не говоримо про багатства, поки не тримаємо їх у руках.
Утред каже, що ми маємо об'єднатися в одну армію.
Думаю, тут усі досить розумні, щоб погодитися.
Вам усім відомо, хто я.
Ким були мій батько й дід.
І для мене буде честю повести майбутню велику армію,
але тільки якщо кожний на це погодиться.
За вашу довіру я даю вам слово,
що коли переможемо Альфреда, а так і станеться,
нам дістанеться срібло, але крім цього
нам дістануться повага і почесті в цьому й майбутньому житті.
То хто приєднається до мене?
Кривавоволосий?
Так. Я з тобою.
Мій меч твій. Присягаюся.
Гестене?
Я не заперечую. Я приєднаюся до тебе.
І я, брате, завжди з тобою. Тобі це відомо.
І я.
Я знаю всі образи, які тримають на Альфреда сакси.
А їх чимало.
Я вам знадоблюся.
Залишається Утред.
Мій меч належить моєму братові.
Тоді вирішили.
Королівство Вессекс здасться нам
-або загине у вогні. -Так!
-Ми не можемо піти проти людей Вессексу. -Помовч.
Це наш народ, наші друзі.
Осферте, помовч.
А тепер меч.
-Дозвольте... -Залиште нас.
Міледі. Мілорде.
Володарю, навіщо ви знущаєтеся з себе. Зараз мир.
У цьому є сумніви.
Вони поширилися на всю Англію.
Тож цей тягар мені доведеться нести.
І я носитиму його із Божою допомогою.
Я повинен знати, що я в змозі. І це так.
Я ще в змозі.
Сподіваюся, ви помиляєтеся,
та я знаю, що сам лише ваш вид
вразить серця тих, хто має сумніви, і язичників.
Альфреде,
ти завжди будеш зі мною.
Беокко, ти за весь день слова не сказав.
Сказав.
Хоч мої думки деінде.
Я Думаю про Дунхольм. Ти не повинна повертатися туди.
Боюся, спогади засмутять тебе.
То було інше життя, Беокко. Тепер я інша людина.
Я завжди з тобою.
-Вершники. -Нам треба сховатися.
Гестен.
Що він робить на півночі, так далеко від Біамфлеоту?
-Хто там? -Може, торговці.
-Чоловік і жінка. -Відкрийте ворота.
Подивимося на них.
Я сподівався його тут не побачити.
Туро!
-Туро, що ти тут робиш? -Ти не радий мене бачити?
Глянь-но, яка ти гарна.
-І ти посміхаєшся. -Я щаслива.
Як я радий тебе бачити. Ти подолала таку дорогу.
-А я тебе. -А священик кого хоче бачити?
Брідо, янголе, бачу, ти знову проковтнула осу.
-Беокка захотів мене супроводжувати. -Це правда. Але не вся.
Ще я маю передати наказ короля
про офіційне вигнання Утреда з Вессексу.
Цього вимагає закон.
Коли Тура насолодиться компанією брата,
ми поїдемо.
Ти тут, щоб сказати Утреду те, що він вже знає?
Щоб побачити хлопця востаннє. Може, відлупцювати його.
-Це правда? -Так. Усе правда.
Туро.
Радий бачити тебе.
Як діти? Добре почуваються? Тобі щось відомо?
Так, усе гаразд і про них дбають.
Я скоро їх заберу.
Відпочинь поки.
Я поговорю із священиком пізніше.
Цей священик. Він дарує тобі щастя?
Так.
Я не можу без нього.
А я без тебе.
Дорогою ми бачили чарівного ярла Гестена.
Я познайомився із ним у Вінчестері.
Він такий самий союзник тобі, як і Альфреду?
Гестен данець.
-Звісно. -І Утред теж.
Отче Беокко,
вітаю вас у Дунхольмі.
Не здивований, що бачу тебе тут.
Серед друзів.
-Фінане. -Отче Беокко, радий вас бачити.
Осферте. І ти, данець, що схожий на щура.
Я Сітрік.
Твоя дружина, Сітріку, поїхала з Коккгема і повернулася в корчму у Вінчестері.
-Правда? Їй добре живеться? -Так. Добре.
Ох і галаслива!
Залишите нас?
Влаштовуйтеся, отче, а ми відлити сходимо.
Що відбувається?
-Ви готуєтеся до битви? -Це не ваша справа.
Боюся, скоро це стане моєю справою.
Кажи, що маєш, і їдь.
Кажи вже. Прошу.
Я приїхав не для того, щоб докоряти тобі чи рятувати тебе. І не заради Альфреда.
Я тут заради Етельфледи. Вона переховується в монастирі.
-Від кого? -Від чоловіка.
Він планує її вбити.
Це не мій біль.
В неї є охорона, є король, є навіть Стеапа...
Вона просить Утреда.
Етельвольд приїхав сюди сам?
Із Гестеном і Кривавоволосим.
А спочатку побував у Етельреда.
Саме так.
Ви плануєте зробити Етельвольда королем Вессексу?
Гестен повернеться на південь
і скоро дізнається, де переховується Етельфледа.
Беокко, я віддав Вессексу половину життя.
Більше не віддам.
Вона каже, ти присягався їй.
І обіцяв допомогти, якщо чоловік їй погрожуватиме.
Це якийсь трюк. Це Альфред придумав...
У цьому документі Етельфледа звільняє тебе від клятви.
Так.
Вона просить твоєї допомоги не тому, що ти клявся,
а тому що тобі вона вірить найбільше.
Я закінчив.
Якби я залишився у Вессексі і відмовився присягати Едварду,
-Альфред вбив би мене. -Я тут заради Етельфледи.
Ти вільний вибирати, що робити.
Хай Бог тобі допоможе.
Нічого не кажи.
Вам я нічого не казатиму і не бздну у ваш бік.
Та я скажу Сітріку,
що ця велика армія, яку ми тут маємо збирати,
-не триматиметься купи. -Згоден.
А Осферту я скажу, що я прийшов на північ
-не для того, щоб повернути назад. -І я не для того.
Я за вами всюди піду, але в мене дружина у Вессексі.
А такі, як Гестен і Кривавоволосий не кращі за К'яртана.
Якщо північ це твій дім, що належить тобі за правом народження,
чому ми не плануємо подорож до Беббанбурґа?
Принаймні, ми віримо в цю причину для битви.
Утреде, благаю тебе, як друг, не роби цього.
Нам слід звідси поїхати.
І покинути мого брата?
Я не можу так.
Ти мусиш.
У молодості Альфред
злягався з усіма і кожним, кажу вам.
Він не міг сам із собою нічого вдіяти. Радше, міг. І діяв.
Утреде.
Що ти сказав Етельреду?
А? Ти про що?
Ти їздив до Етельреда.
Про що ви говорили?
Я розповів йому про можливість.
Щоб зробити що?
Проголосити себе королем Мерсії, розлютити Альфреда,
-створити розкол, що нам на руку. -Убити його дружину?
Краще не спи сьогодні,
можеш не прокинутися.
Краще взагалі не спи.
Так, можливо, я сказав Етельреду, що він може вбити дружину,
ну то й що?
Вона донька Альфреда. Почнеться хаос.
-Чи це має значення? -Має!
Чому? Вона наш ворог.
Чи справжньою метою подорожі Беокки було просити тебе врятувати її?
Тобі ж саме це добре вдається. Рятувати принцес.
Раґнар, розчисть місце для бою.
Я не терпітиму нахабність цього гівнюка.
-То ігноруй його! -Не буду.
Я битимуся з ним зараз і вб'ю.
Чому? Бо гівнюк дізнався правду?
Утреде, ми ж одна армія, друже.
Передбачаю, що лорд Утред от-от дезертує.
Етельфледа покликала свого пса...
Утреде, він цього не вартий.
-І ось доказ того... -Чого?
Що ти не можеш вирішити, сакс ти чи данець.
Раґнаре, схоже твій брат вагається. Він з нами чи ні?
Утреде, що скажеш? Яка твоя відповідь?
То що скажеш?
Скажу, що ця армія приречена.
Раґнаре, поглянь навколо. Ми вороги, об'єднані лише жадібністю.
-Нема зв'язку, нема поваги. -Нема зв'язку?
А хто я тобі?
Мій брат.
Це достатній зв'язок, чи не такий важливий, як принцеса?
-Схоже, що ні. -А ти!
Чому ти тут? З якими вістями?
Раґнаре! Це зі мною в тебе суперечка.
Утред вільна людина, Раґнаре. Сам робить вибір.
То вибирай.
Ти за нас? За кожного з нас, чи ні?
Відповідай, вбивця данців. Ми чекаємо.
Я поїду.
Я поїду, але не повернуся до Вессексу.
-На мене чекають. -Принцеса.
Ти такий самий данець, як цей священик.
Ти шльондра короля Альфреда.
То ти так зі мною поступиш?
Знову?
-Я мушу. -Звісно. Ти мусиш.
Ти дав присягу.
Ти дав слово.
І це, звісно, заради поваги і честі.
Те, що тобі дав мій батько, я зараз заберу.
Ти більше не Утред Раґнарсон.
-Раґнаре, не роби цього, будь ласка! -Ти мені більше не брат.
-Для тебе це було грою. -Ніколи.
Іди, поки я тебе не вбив.
Він піде без Скейд. Раґнаре, вона належить мені.
Так, Кривавоволосий, розчистимо місце для бою.
І ви битиметеся за відьму до смерті.
-Згода. -Мілорде, не кажіть нічого.
Згода.
Битимемося.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко