‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
‎Sunt danez pe viață.
‎Am răpit-o pe vrăjitoarea Skade ‎de la războinicul danez Sigurd.
‎Ea a mea. Te ucid, la nevoie.
‎Regele Alfred voiește ‎să-și protejeze moștenirea,
‎dar fiul lui, Eduard, refuză ‎un mariaj politic.
‎- Sunt însurat cu Ecgwynn! ‎- Avem noi grijă de „soața” ta.
‎Și fiica regelui, domnița din Mercia, ‎s-a refugiat la o mănăstire.
‎Nu am uitat fapta târfei. ‎Nici nu voi uita vreodată.
‎Am mai salvat-o. ‎Acum are iar nevoie de mine.
‎Danezii și-au unit oștile ‎sub ocârmuirea fratelui meu, Ragnar.
‎Vor să mărșăluiască spre Wessex. ‎Am de luat o hotărâre anevoioasă.
‎- Ești de partea noastră? ‎- Cineva are nevoie de mine.
‎Ești boarfa coroanei lui Alfred.
‎Nu o ia pe Skade. Ragnar, e a mea!
‎Da, Păr Roș. Veți lupta pe viață ‎și pe moarte pentru vrăjitoare.
‎Mă învoiesc. Luptăm!
‎Destinul guvernează totul!
‎DUPĂ ROMANELE ‎SCRISE DE BERNARD CORNWELL
‎Haide! Așa!
‎Ucide-l, Păr Roș!
‎Omoară-l!
‎- Dă-l gata! ‎- Hai!
‎- Omoară-l! ‎- Răpune-l!
‎Da! Pe el, domnia ta!
‎- Scoală, casapule de danezi! ‎- Jegoșilor!
‎Domnia ta, ia-i scutul!
‎Hai! Prinde-i o lovitură!
‎Dacă așa vă jucați...
‎Ți-e pe plac lupta, Ragnar? ‎O socoți dreaptă?
‎Așa-s luptele.
‎Capătă ce merită. Omoară-l! ‎Retează-i boașele!
‎Ucide-l!
‎- Omoară-l, domnia ta! ‎- Haide!
‎Lovește la picior, domnia ta!
‎Uhtred! Domnia ta! Aici!
‎La umăr!
‎- Da! ‎- Dă-l gata!
‎- Da, domnia ta! ‎- Ucide-l!
‎Să dea dracii!
‎- S-a terminat. ‎- Ba nu! Încă e viu!
‎- Am zis s-a terminat. ‎- Îmi vreau femeia înapoi!
‎Nu pierd niciun soldat ‎înaintea adevăratei bătălii.
‎- Luptam pe viață și pe moarte. ‎- De cârtești, luptă cu mine!
‎Ucide-l și isprăvește odată!
‎S-a isprăvit. Gata. Ia ce-i al tău.
‎- Ia-ți vrăjitoarea. ‎- E a mea!
‎Dacă ne vom întâlni în luptă, ‎fii încredințat că te voi ucide.
‎Du-te cât mai respiri. ‎Alfred trebuie făcut una cu pământul.
‎Bucură-te de trofeu!
‎Acum vii cu mine.
‎Skade! Nu-i dezlega blestemul! ‎Asta ți-e datoria!
‎Te-a înfrânt de două ori. ‎Acum îi aparțin lui Uhtred.
‎Niciodată! Ți-am gustat sângele. ‎Viziunile tale îmi aparțin!
‎Ragnar, nu-i poți îngădui să plece!
‎N-am voit să ratez! ‎Data viitoare, te nimeresc.
‎Porțile! Acum.
‎Ducă-se învârtindu-se!
‎Jarlule Ragnar, Cnut! ‎De ce-i îngăduiți lui Uhtred să plece?
‎Îi dăruim lui Alfred ‎cel mai de seamă războinic.
‎- Și ce ai voi să facem? ‎- Să-l omorâm!
‎Îi putem răpune pe toți. ‎Nu și pe sora ta, firește.
‎Dar nu-i putem îngădui lui Uhtred ‎să căsăpească și mai mulți danezi!
‎Ce valoare ai tu? ‎Din cauza ta se petrec toate astea.
‎Dă-mi un motiv să nu te ucid.
‎Eu sunt motivul ‎pentru care ne-am adunat aici.
‎E valoros pentru că șoptește ‎vorbe otrăvite la urechile saxonilor.
‎Întocmai.
‎Ragnar!
‎Șoptești vorbe otrăvite la orice ureche! ‎Mânjești cu rahat tot ce atingi!
‎Pe Uhtred ești mânios acum. ‎El ne-a învrăjbit.
‎Nu-i da nas târâturii ăsteia ‎și nu uita la ce ne-am înhămat!
‎- Vere, acum ne ești cârmaci! ‎- Sunt însetat de luptă și de sânge!
‎Nimic nu s-a schimbat! ‎N-am pierdut decât o mână de oameni.
‎Nimic nu s-a schimbat.
‎Pornim de cum isprăvim pregătirile.
‎Scoală!
‎M-a lovit din senin, ‎altfel nu m-ar fi doborât atât de lesne.
‎Ai avut dreptate. ‎Nu trebuia lăsat să plece.
‎Vărul meu a fost slab de înger.
‎Uhtred!
‎Aici ne despărțim.
‎Ne așteaptă un vas la Eoferwic. ‎Alfred va întreba de noi.
‎- Va ști precis unde sunteți. ‎- Tot ce se poate.
‎Nu te lăsa ucis ‎până n-o salvezi pe Aethelflaed.
‎- Ar fi mare păcat. ‎- Da. Drumul meu va fi fost în zadar.
‎Aethelflaed e importantă ‎pentru rege și saxoni.
‎- După ce va fi în siguranță, ce vei face? ‎- Ce va voi soarta.
‎Uhtred, ești și vei rămâne veșnic ‎fratele meu.
‎WINCHESTER ‎REGATUL WESSEX
‎Haesten.
‎Doar tu poți intra în palat.
‎Trebuie să lași armele.
‎- Jarlule Haesten. ‎- Măria Ta.
‎- Ai bătut cale lungă până aici. ‎- Am fost nevoit.
‎Soața ta e cu tine? ‎Aș vrea să vorbim de religie.
‎- Nu, doamnă. ‎- Păcat.
‎Bere, domnia ta?
‎Te cunosc.
‎- Ești preotul războinic. ‎- Doar preot.
‎Părintele Pyrlig.
‎- Ai fost la miazănoapte. ‎- Da, stăpâne. La Dunholm.
‎M-a însoțit Păr Roș, ‎care a rămas cu Ragnar,
‎împreună cu Uhtred și Aethelwold.
‎Aethelwold e acolo?
‎- Da. ‎- Fără îndoială, vorbindu-ne de rău.
‎- Își fac oaste, bănuiesc. ‎- Da.
‎Vor porni înainte de miezul iernii.
‎Vor mărșălui de la miazănoapte ‎spre miazăzi cu oastea unită.
‎Apropiindu-se de miazăzi, ‎își vor îngroșa rândurile.
‎- Vor dobândi mai mulți războinici. ‎- Adevărat.
‎Dacă-mi îngădui, stăpâne,
‎te-aș povățui să le ieși în întâmpinare.
‎Mulțam, Haesten.
‎Loialitatea ta nu va rămâne nerăsplătită.
‎Mulțam, stăpâne. Doamnă.
‎În pofida insolenței încrâncenate ‎a lui Aethelwold,
‎nu credeam că s-ar întoarce ‎împotriva părintelui și patriei sale.
‎Și împotriva regelui său.
‎Și-a pecetluit soarta.
‎Da.
‎Alfred se va pregăti de război ‎în săptămânile ce vor urma.
‎Voiesc s-o găsiți degrabă ‎pe domnița din Mercia.
‎- Părinte Pyrlig. ‎- Stăpâne.
‎Vei scrie și trimite solie ‎către ginerele meu, Aethelred,
‎avertizându-l despre oastea ‎de la miazănoapte.
‎Îi vei da de știre ‎că o vom înfrunta împreună,
‎în cel mai prielnic loc din Mercia.
‎- Când, stăpâne? ‎- Imediat. Nu putem zăbovi.
‎Îi vom înfrunta și îi vom înfrânge.
‎În numele Domnului ‎și al Engliterei născânde.
‎Da, stăpâne.
‎Regele vorbește și trece la fapte ‎cu autoritate, ca de obicei.
‎Regele se teme ‎că în curând îl vor lăsa forțele.
‎Niciodată. Dumnezeu e mare.
‎Ca Alfred. ‎Așa își va aminti lumea de domnia ta.
‎E vremea!
‎Nu fac nicio proclamație. ‎Spun doar că totul e cu putință!
‎Spun doar că e vremea ‎să schimbăm de-a pururi acest tărâm!
‎E vremea să scriem o poveste ‎ce se va spune în rândul celor vii
‎și în Walhalla, veșnic.
‎Va fi cântarea și epopeea noastră!
‎Să începem!
‎Pornim.
‎WINCHCOMBE ‎REGATUL MERCIA
‎Stăpâna întreabă dacă v-ați îndestulat.
‎I-am spus că da, căci bietele măicuțe ‎au bucătărit toată ziulica.
‎Ne mai dai un strop de bere, peste noapte?
‎Godric, aveți o treabă de făcut, ‎pentru care trebuie să fiți treji.
‎Maică stareță, îngăduie-mi să te întreb:
‎câtă putere îi trebuie unei femei ‎să-și trăiască așa viața?
‎- Putere? ‎- Da.
‎Să se lepede de viața ‎din afara acestor ziduri.
‎Domniță, noi ne dorim să ne ducem traiul ‎în slujba Domnului.
‎Nu regret nicio zi petrecută aici.
‎Maică stareță, ‎sunt bărbați în cuhnie! Danezi.
‎Închideți ușile! ‎Blocați-le cu masa! Repede!
‎- De ce nu sar străjerii tăi în ajutor? ‎- Vor sări.
‎Când vor prinde de veste ‎că suntem în primejdie.
‎- Ar trebui să-i chemăm. ‎- Nu.
‎Dacă-s tâlhari, poate vor pleca.
‎Nu vă apropiați!
‎E lăcașul Domnului! Plecați imediat!
‎Dacă nu plecați și sunteți creștini, ‎Domnul vă va trimite în fundul iadului!
‎Maică stareță, sunt danezi!
‎Dacă sunteți păgâni, ‎urgia Domnului se va abate asupra voastră!
‎Dar dacă-s creștin din naștere, ‎cu suflet de danez?
‎Ce e de făcut?
‎- Uhtred. ‎- Îl cunoști?
‎Da, îl cunosc.
‎- Străjerii tăi nu sunt... ‎- Ce nu sunt?
‎Nu sunt străjeri adevărați. ‎Săbiile lor sunt niște jucării.
‎- Așa e. ‎- Sunt bărbați de nădejde.
‎- Or fi loiali, dar nu-s străjeri. ‎- Abia se pot numi „bărbați”.
‎Nu mi-ești pe plac, tinere. ‎Ești prea plin de tine.
‎Sunt păgân, necredincios ‎și un vrăjmaș al lui Alfred...
‎Dar vă voi apăra viața.
‎- Și cine-mi poartă sâmbetele? ‎- Mai mulți, aș zice.
‎Uhtred spune că tărâmul nostru se schimbă.
‎Lăcomia le ia mințile oamenilor. ‎Trebuie să ne păzim.
‎Poate.
‎Dar știu când aud jumătăți de adevăr.
‎Iar el nu mi-e pe plac.
‎Ea, cu atât mai puțin.
‎Așijderea, cotoroanțo!
‎Îmi amintește de mama. ‎Și ea avea negreșit dreptate.
‎Cnut!
‎Da, Ragnar.
‎Să trimiți iscoade mâine ‎să pândească oastea lui Alfred.
‎Așa curând?
‎Nu e nesăbuit. Nu va aștepta ‎să-i batem noi la ușă.
‎Va voi să aleagă locul bătăliei ‎și nu-i putem îngădui asta.
‎Fiecare va oferi un voluntar: ‎eu, tu și Păr Roș.
‎Da, domnia ta.
‎- Îi spui tu lui Păr Roș sau eu? ‎- Tu.
‎Ragnar te înjosește.
‎Ară altă țarină, cu nădejdea ‎că va sădi sămânța unui alt fiu.
‎Ca să-mi fii tovarăș, ‎îți cer să mă respecți.
‎Te respect nespus.
‎Dar nu vreau să-ți fiu tovarăș, Brida. ‎Ci ibovnic.
‎Du-te cât mai ai limbă.
‎Îmi place că ești mândră, puternică ‎și loială. Și voi pleca.
‎Păr Roș! Schimbăm o vorbă ‎între patru ochi, Sigurd?
‎Ragnar cere să trimitem o iscoadă, ‎să-l cate pe Alfred.
‎- Așa se cade. ‎- Da.
‎Nu ca atunci când a îngăduit lupta ‎ta cu Uhtred. Te-a înjosit.
‎Skade e a ta.
‎- Ragnar ți-e văr. ‎- E vreme de război.
‎Aș pune-o pe soră-mea în fruntea oștii ‎doar că mi-e neam?
‎Iscoadele ar trebui să poarte ‎și o solie din partea noastră.
‎Ni se vor alătura oșteni. ‎Oameni de nădejde.
‎Să ne mărim amândoi oștile.
‎Te învoiești?
‎Nu sunt împotrivă.
‎Atunci...
‎Mi-e de ajuns.
‎Nădăjduiam că vei veni.
‎Știi că te-am eliberat ‎de sub puterea jurământului.
‎- Mi-a zis Beocca. ‎- Dar iată-te aici.
‎Am jelit-o pe Gisela.
‎Tatăl tău a îngăduit ‎să fie numită „târfă”.
‎- Îmi pare rău. ‎- N-a fost vina ta.
‎Văd că femeia e încă alături de tine. ‎Skade.
‎E blestemul meu. ‎Trebuie să scap singur de năpastă.
‎- Nu mai e prizonieră? ‎- Nu va fugi.
‎Porți prea multă durere în suflet. ‎Nu te încrede în cine nu merită!
‎Indiferent de șiretenia și nurii ei.
‎Tot despre Skade grăiești?
‎Nu-i treaba mea, dar te împreunezi cu ea?
‎- Nu. ‎- Are sufletul cernit.
‎Grija mea de acum e siguranța ta. ‎Întoarce-te în Wessex, la tatăl tău.
‎- Nu pot. Căminul meu e Mercia. ‎- Aethelflaed, trebuie.
‎Aethelred va prinde de veste ‎că ești aproape.
‎Adevărata primejdie sunt danezii.
‎Mărșăluiesc încoace, cu o oaste mare. ‎Haesten e cu ei.
‎Nu te-a dat uitării...
‎și eu nu te pot ocroti veșnic.
‎Nu voi lupta cu danezii. ‎Alfred trebuie să te apere acum.
‎Dar ești aici și-ți sunt recunoscătoare.
‎Curând, mă întorc pe moșia mea, ‎să-i înfrunt pe danezi și pe soțul meu.
‎Voi lupta.
‎Trebuie.
‎La fel ca tata. ‎Căci și el va porni la război.
‎Iertare, i-am făgăduit stareței ‎că mă voi ruga cu ea.
‎Am multe pentru care să mă rog.
‎Fii fără umbră de îndoială, domnia ta.
‎După ce-ți ții cuvântul dat prințesei, ‎întoarce-te la destinul tău, la danezi.
‎- Crezi că m-ar primi? ‎- Le ești trebuincios, Uhtred Ragnarson.
‎Dacă ăsta ți-e numele, ‎întoarce-te și ocârmuiește-i!
‎Pentru asta vei avea trebuință ‎de clarvăzătoarea Skade.
‎Nu râvnesc la tronul danezilor.
‎Eu am ales, Uhtred. Acum e rândul tău.
‎Fii iar stăpân pe viața ta!
‎De-mi întorci spatele, cei dragi vor fi ‎supuși la cazne și-n viață, și-n moarte.
‎A sosit Aethelhelm.
‎- Ar fi un candidat potrivit. ‎- Da.
‎- Vine cu suită numeroasă. ‎- Îi place să se umfle-n pene.
‎Dar are avuție și oșteni, ‎de care am eu trebuință.
‎E candidatul perfect.
‎Nu trebuie să mă vadă bolind.
‎Domnia ta.
‎Regele Alfred și doamna Aelswith ‎îți urează bun venit.
‎- Regele e cu Eduard... ‎- Nu-mi amintesc numele tău.
‎Sunt părintele Beocca, sfetnicul regelui.
‎- Voi fi găzduit la palat? ‎- Nu, domnia ta.
‎Ai cele mai primitoare odăi de la han.
‎- O cârciumă? ‎- Da, domnia ta.
‎De m-ar însoți fiica mea, ‎și ea ar dormi într-o cârciumă?
‎Însă nu te însoțește. ‎Se fac reparații în palat.
‎Din ce știu, ‎zidurile romane n-au nevoie de reparații.
‎Dă-i de știre lui Alfred ‎că voiesc să fiu găzduit în palat.
‎Găsesc singur cârciuma, părinte.
‎- Poți pleca. ‎- Da, domnia ta.
‎- Sta-ți-ar în gât... ‎- Ce-ai zis?
‎Că stridiile sunt un deliciu, domnia ta.
‎Pornim în mai puțin de-o săptămână ‎și voi rezolva chestiunea asta.
‎Ce ai de zis, Eduard?
‎M-am întors spre Dumnezeu, cum ai cerut.
‎În fața Domnului, mi-am făgăduit iubirea. ‎Sunt însurat...
‎Atunci rupi însurătoarea! ‎Nimic mai simplu.
‎Cum îți lipsește curajul să faci pasul...
‎- Onoarea îmi cere să rămân însurat! ‎- Eduard, taci!
‎Episcopule?
‎Fata despre care vorbim a ales ‎să se călugărească.
‎- Nu... N-ar fi făcut una ca asta. ‎- S-a dăruit Domnului.
‎- Nu-i așa. ‎- Așadar, căsătoria...
‎Dacă chiar s-a înfăptuit, poate fi ruptă.
‎Voiesc să vorbesc cu ea!
‎Nu contează ce voiești tu, Eduard! Deloc!
‎Tatăl logodnicei alese are avuție ‎și oșteni.
‎- Îți vei face datoria! ‎- Nu voiesc...
‎Crezi că eu voiam ‎ca frate-meu să fie ucis în luptă?
‎Să fiu eu încoronat?
‎Nu e așa.
‎Dar mi-am dat seama ‎că nu e doar o povară,
‎ci și un privilegiu: ‎cel de a ocârmui poporul.
‎Coroana din Wessex e de căpătâi.
‎Wessexul și Englitera sunt de căpătâi. ‎Nu amorul.
‎Ea nu s-ar fi călugărit cu bună știință.
‎Poate ține mai mult la Dumnezeu ‎și la patrie decât la fiul regelui.
‎Te vei logodi.
‎Și, la momentul potrivit, ‎te vei însura cu Aelflaed.
‎Părinte Pyrlig, adu sfintele moaște. ‎Fiul meu se va jurui.
‎Dinții sfântului Cuthbert ‎sau ceva mai domol?
‎Se cuvine să fie dinții, părinte.
‎- Și copiii mei? ‎- Li se va purta de grijă.
‎- Fără mama lor. ‎- Firește. Ea acum îi aparține Domnului.
‎Copiii o vor duce bine.
‎Dar, mai întâi, ai de încheiat un târg ‎și de purtat o bătălie.
‎Dacă nu învingi, copiii vor ajunge robi ‎și mama lor, o târfă a vikingilor.
‎Coroana e de căpătâi.
‎Pricepi?
‎Da.
‎Mergem agale și poposim ades?
‎Să ne păstrăm forțele. ‎Bătălia nu va începe fără noi.
‎Așa-i.
‎Voiesc să întreb ceva, ‎fără șagă, rămânând doar între noi.
‎- Ai încredere în mine? ‎- Firește. Grăiește fără teamă.
‎Voiesc să știu de crezi ‎că Ragnar e nimerit să conducă oastea.
‎Uhtred l-a propus, dar a plecat.
‎- Uhtred ne-a trădat. ‎- Întocmai.
‎Așadar, vărul tău chiar e cel mai nimerit ‎să ocârmuiască oastea?
‎Cnut, ți-am vorbit prietenește. ‎Erau doar vorbe-n dorul lelii.
‎N-am priceput ce ai zis, dar îți spun ‎și eu ceva, doar între noi doi.
‎Ragnar e un om de ispravă. ‎Tatăl său, Neînfricatul, era și mai și.
‎Singurul țel al lui Ragnar ‎a fost să-l răzbune.
‎Și l-a ucis pe Kjartan.
‎Da, de asta nu mai are niciun țel.
‎Din nou, mi-e greu ‎să nu-ți dau dreptate, Aethelwold.
‎Ragnar e pe ducă. De asta te va ucide.
‎- De ce? ‎- Din pricina ta l-a pierdut pe Uhtred.
‎- Doar i-am deschis ochii. ‎- Iar el îi va închide veșnic pe ai tăi.
‎Mi-ești drag, Aethelwold, ‎dar Ragnar te va omorî cât de curând.
‎În numele lui Alfred, regele din Wessex, ‎iau acești copii.
‎- Vor fi ai Bisericii... ‎- Nu!
‎Îl vor sluji pe Dumnezeu.
‎- Ești Ecgwynn? ‎- Ea e.
‎- Da. ‎- Ești chemată în Winchester.
‎- Va întreba de neprețuita lui fiică. ‎- Spune-i că Aethelflaed e bine.
‎Cum se apropie oastea daneză, ‎nu avem de ales.
‎- Ne alăturăm lui Alfred. ‎- Și păstrăm Mercia neatinsă.
‎Atunci vom lupta, Aldhelm.
‎Cu puțin noroc, va pieri cine trebuie.
‎Sunt flămânzi ca lupii! Du-i dincolo.
‎Ne dau gata proviziile de iarnă ‎și le râgâie în aer!
‎Așa-i.
‎Iată-vă!
‎Așa! Să puneți niște cărniță pe voi.
‎Bravo, fetelor!
‎Binețe, măicuțo!
‎- Sunt stareță. ‎- Nu-mi pasă.
‎O vom aștepta pe Aethelflaed!
‎Dați fuga-n sala mare!
‎Așa!
‎- Ce este? ‎- Maică stareță!
‎Danezii sunt afară! ‎Taman ce au ucis un om.
‎- Câți sunt? ‎- Nu i-am numărat, dar mulți.
‎De ce nu dau buzna înăuntru?
‎Finan, stai! Sihtric. ‎Poate nu știu că suntem aici.
‎Au întrebat de domnița Aethelflaed.
‎- Atunci au mirosit ceva. ‎- Au doi ostatici.
‎Așteptăm înăuntru, ‎fără să scoatem vreun sunet.
‎Stareță, du-te și vorbește cu ei.
‎- Nu... ‎- Ba da, pentru că trebuie.
‎- Nu ți-am zis că nu-mi ești pe plac? ‎- Ba da.
‎Să creadă că sunteți fără apărare. ‎Zi că Aethelflaed nu-i aici.
‎- Și noi o să ne ascundem? ‎- O să tragem folos din asta.
‎Maică stareță, ostaticii o să moară. ‎Nu-i poți salva.
‎Trebuie să salvăm măicuțele ‎și pe oamenii mei.
‎- Și pe Aethelflaed. ‎- Maică stareță?
‎- Mă duc eu. ‎- Nu.
‎Nu. E lăcașul meu sfânt. ‎A mea e răspunderea.
‎O voi face.
‎E Haesten, cu doar vreo 40 de oșteni, ‎din ce văd.
‎- Lasă-ne să luptăm! ‎- Așteptați!
‎Ce voiți?
‎Avem merinde și bere. Vi le dăm.
‎Însă nu avem argint.
‎Dacă viața ne-o cereți, ‎voiesc să știu de ce.
‎Aethelflaed!
‎Aethelflaed...
‎De câte ori să mai grăiesc ca prostul ‎numele ăsta?
‎O voiesc pe Aethelflaed!
‎Dă-mi-o sau omul ăsta crapă!
‎Nu...
‎Nu e nimeni în lăcașul acesta ‎pe nume Aethelflaed!
‎De mai tăgăduiești o dată, ‎moare și al treilea om.
‎În plus, îți ard mănăstirea, ‎cu toți cei din ea!
‎Eliberează-l și ia-mă pe mine în schimb!
‎Sau sunt prea puternică pentru tine?
‎De ce te porți așa? ‎De ce măcelărești oameni fără motiv?
‎Dagfinn.
‎Aethelflaed.
‎De ce trebuie să vărsați sânge? ‎Sunteți păgâni! Oameni fără Dumnezeu!
‎Iar voi sunteți făpturile Necuratului! ‎Nimic mai mult!
‎Nu pot decât să vă trimit în iad, la el.
‎Nu puteai să-i iei toporul din mână?
‎- Acum, domnia ta? ‎- Încă nu facem nimic.
‎Aethelflaed!
‎Au murit destui să-ți salveze ție fundul!
‎La Beamfleot și acum, aici.
‎Stăpânul meu, Erik, ‎nu și-a dat viața pentru tine?
‎Câți trebuie să-l urmeze?
‎Arată-te!
‎Sunt mulți bidivii în grajd. ‎De ce nu s-au arătat oștenii?
‎Pentru că, precum cei pe care i-am ucis, ‎fac pe ei de frică.
‎Aethelflaed!
‎E aici.
‎Haesten!
‎- Era Uhtred! ‎- Am văzut.
‎- De ce nu-i la miazănoapte? ‎- Pentru că-i aici!
‎Blocăm toate intrările, ‎dar nu poarta cea mare!
‎Și așteptăm!
‎N-avem ieșire.
‎Suntem în viață, ‎iar ei au pierdut 12, 13 oșteni.
‎Dar ne-au încolțit ‎sub un acoperiș de lemn.
‎Și ce propui, domniță? Să te predai?
‎Da. Haesten adevăr grăiește. ‎De ce să piară atâția pentru mine?
‎Haesten n-a zis adevărul în viața lui!
‎Să nu te mai aud spunând asta! ‎Sau pieirea lor va fi fost în zadar.
‎Am auzit că ai tăi au ajuns la râul Ouse.
‎- Așa am primit solie. ‎- E bine.
‎Ne trezim cum se crapă de ziuă ‎și iuțim pasul.
‎De ce ne irosim forțele?
‎Prima bătălie se duce mereu în minte.
‎Când ne vor zări iscoadele lui Alfred, ‎voiesc să avem și oștenii lui Păr Roș.
‎Să avem puzderie de oșteni.
‎Atunci ne trezim în zori ‎și iuțim pasul.
‎Dar Haesten?
‎Mă aștept să se țină de cuvânt, ‎să ne apere și să atace de la răsărit.
‎Dar doar văzând vrăjmașii ‎și câmpul de luptă
‎vom pune la cale strategia.
‎Așa-i.
‎Pleci să mai sădești semințe, vere?
‎- Mă culc, Cnut. ‎- Singur?
‎Ragnar!
‎Iarăși?
‎Da.
‎E ultima oară, crede-mă.
‎Mai vreau un singur fiu. Ți-o făgăduiesc.
‎Altfel, îți retez mădularul.
‎Îți făgăduiesc.
‎Aethelwold, prietene!
‎- Cum îți merge? ‎- Sunt viu, din fericire.
‎M-am tot gândit la spusele tale.
‎Că Ragnar mi-a pus gând rău ‎și mă va ucide.
‎- Cât de curând. ‎- Da, mulțam că-mi reamintești.
‎Mă întrebam...
‎dacă n-ar trebui să-l ucid eu.
‎Oare aș izbuti?
‎Măcar nu râzi de ideea mea.
‎Cum?
‎- Cum l-ai ucide? ‎- Când doarme. Doar n-o să lupt cu el!
‎- Când? ‎- Curând.
‎Înainte să-mi facă el felul.
‎- Diseară? ‎- Diseară...
‎- Abia mi-a trecut prin cap. ‎- Diseară s-o faci.
‎Mâine, iuțim pasul. ‎Ne gândim la bătălia ce ne paște.
‎Mâine, Ragnar va fi cu totul altfel.
‎După isprava asta...
‎te vei afla sub pavăza mea, prietene.
‎Prea bine.
‎Diseară să fie.
‎- Berea e bună. ‎- Da.
‎Tare bună!
‎Pentru cei ce-au făcut berea!
‎Să le dea Dumnezeu sănătate!
‎Să le dea zeii sănătate!
‎Au ferecat ușile pe dinafară, ‎cu excepția ăsteia.
‎- Ne vor da foc? ‎- Nu. Te voiește în viață.
‎Ar trebui să deschidem ușile ‎și să luptăm, domnia ta.
‎- Ca să pierim? ‎- E și ăsta un plan.
‎Osferth, deschizi ușile și te retragi.
‎Facem zid de scuturi și ne târguim cu ei.
‎- Ne târguim? ‎- Haesten își voiește trofeul.
‎La ușă!
‎Dacă ești într-adevăr a mea, ‎vei face cum îți spun.
‎În schimb, nu te voi părăsi. ‎Mă voi întoarce după tine.
‎- O alegi pe ea? ‎- Salvez viața tuturor.
‎- Predându-mă în chip de trofeu. ‎- Nu te voi părăsi.
‎Mă voi împreuna cu tine.
‎Rămâi blestemat până te ții de cuvânt.
‎Te vei ofili, Uhtred, ‎până vei veni după mine.
‎Și voi veni.
‎Zid de scuturi!
‎Domnia ta, se pregătește ceva!
‎La arme! Trageți săbiile!
‎Ridicați drugul din ușă!
‎Mișcați!
‎Sunt doar vreo 30 de ticăloși.
‎Dacă lupți, Haesten, vei pierde ‎mulți oșteni, ți-o făgăduiesc!
‎Am destui.
‎Dar tu ai o singură viață. ‎Și am de gând să ți-o curm.
‎Ieșim!
‎Dagfinn! Ușurel.
‎Nu plec fără ea, Uhtred.
‎Eu voi pierde oșteni, ‎dar tu vei rămâne fără nimic
‎și târfa aia tot va fi a mea.
‎Atunci ia-o cu forța. ‎Căci doar așa vei izbuti.
‎Sau putem cădea la înțelegere. ‎O muiere în schimbul alteia.
‎N-am trebuință de o măicuță.
‎- Care muiere? ‎- Skade. Clarvăzătoarea.
‎Finan.
‎Ea a ta.
‎În schimb, pleci cu oștenii tăi ‎și nu te mai întorci.
‎N-ai căderea să mi-o oferi.
‎- E a lui Păr Roș. ‎- Eu aleg a cui sunt!
‎A celui cu voința de a ocârmui. ‎De a cuceri!
‎Păr Roș nu e acela.
‎I s-a arătat pieirea lui Albert ‎în bătălie.
‎Bărbatul ei va trage mari foloase ‎din pieirea lui.
‎Adevăr grăiește?
‎Da.
‎Mă pot apropia?
‎Uhtred, nu te poți târgui ‎cu găinarul ăsta!
‎Ești destul de aproape.
‎Dacă bateți palma, ‎nu voi fi predată ca o târfă.
‎Vin singură la noul stăpân.
‎Dacă nu vă țineți de cuvânt, ‎o să muriți în chinuri!
‎V-o făgăduiesc.
‎Ne-am înțeles? ‎Skade pentru Aethelflaed?
‎- S-a făcut. Clarvăzătoarea e a mea. ‎- Du-te înapoi. Va veni la tine.
‎- Apoi pleci. ‎- Așa voi face.
‎Te blestem din nou, ‎Uhtred de Bebbanburg.
‎Te vei ofili!
‎Du-te.
‎Lăsați-o să treacă!
‎Asta nu înseamnă ‎că prințesa e iertată, Uhtred.
‎- Scapă doar de data asta. ‎- Du-te!
‎Nu ești stăpân pe viața ta.
‎Stăpâne.
‎Aethelhelm, pici la țanc.
‎E cel mai nimerit să ne vedem ‎la ora rugii.
‎Măria Ta, e o onoare să fiu invitat aici.
‎Pesemne că domnia sa este Eduard?
‎Domnia ta, și eu mă bucur ‎să te văd la Winchester.
‎Sunt nerăbdător s-o cunosc pe Aelflaed ‎când vei crede domnia ta de cuviință.
‎E fermecător.
‎Aethelhelm, nu voi umbla cu ocolișuri.
‎Ne paște un război. ‎Moșiile tale sunt în primejdie.
‎Danezii vin cu oaste mare înspre miazăzi.
‎Să ne rugăm pentru forța și dârzenia ‎de a-i înfrânge din nou.
‎Alătură-te mie!
‎Mă culc.
‎Bună să vă fie noaptea!
‎Subtitrarea: Irina Para