ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Я Утред, син Утреда.
Я данець назавжди.
Я вкрав загадкову жінку Скейд у данського воїна ярла Сіґурда.
Вона моя, і якщо доведеться тебе вбити, то я зроблю це.
Король Альфред намагається захистити свій спадок,
але його син Едвард відмовляється одружуватися.
-Я одружений з Еджвін. -З дружиною розберуться.
Його донька леді Мерсії втекла в монастир заради своєї безпеки.
Я не забув, що зробила ця сучка.
Ніколи не забуду!
Я врятував її в минулому. І зараз я їй знову потрібен.
Данці утворили єдину армію на чолі з моїм братом Раґнаром.
Вони планують іти на Вессекс, залишаючи мене перед неможливим вибором.
-Ти за нас? -Я їй потрібен.
Ти шльондра корони Альфреда.
Він не поїде зі Скейд, Раґнаре, вона належить мені.
Так, Кривавоволосий, можеш битися за відьму. До смерті.
Згоден, ми битимемося.
Усе залежить від долі!
ЗА МОТИВАМИ РОМАНІВ БЕРНАРДА КОРНВЕЛЛА
Давай! Отак!
Убий його, Кривавоволосий!
Убий його!
Ну ж бо, убий його!
Уперед!
-Убий його! -Кінчай із ним!
Так! Дістаньте його, володарю!
-Підводься, убивця данців! -Вставай!
Ви гидкі покидьки!
Ну ж бо, володарю! Дістань його щит!
Давай, підлови його!
То так ти хочеш грати?
Ти задоволений, Раґнаре? Гадаєш, це чесний бій?
Це бій!
Він заслуговує на смерть! Відірви йому яйця!
Убий його!
-Убийте його, володарю! -Ну ж бо!
-По ногах, володарю! -Убий його!
Утреде! Володарю! Ось!
Його плече!
-Так! -Кінчай із ним!
-Так, володарю! -Добий його!
Що за чорт!
-Кінець! -Доки він не мертвий, це не кінець!
-Кажу, усе скінчено. -Я вимагаю свою жінку!
Я не втрачу жодного зі своїх людей ще до початку битви!
Бій був до смерті!
Якщо не згоден, саксе, бийся зі мною!
Убий його, Раґнаре, і покінчи з цим!
Усе скінчено, справу зроблено. Забирай те, що належить тобі.
-Забирай свою відьму. -Вона належить мені!
Побачимося по різні боки полю бою. Я уб'ю тебе, не сумнівайся.
Іди звідси, доки ще живий. Альфреду треба підтерти зад!
Насолоджуйся призом.
Зараз їдеш зі мною.
Скейд! Він має залишатися проклятим! Це твій обов'язок!
Він переміг тебе двічі! Тепер я належу Утреду!
Ніколи! Я пив твою кров! Те, що ти бачиш, належить мені!
Раґнаре, його не можна відпускати.
Шкода, що промазала! Наступного разу влучу!
Ворота! Зараз!
Позбавимося їх!
Ярле Раґнаре, володарю Кнуте, хтось може пояснити, навіщо ми дозволили Утреду піти?
Ми подарували Альфреду його найкращого воїна.
-Що ти пропонуєш робити? -Убити його.
Убити їх усіх, крім вашої сестри, звісно.
Не можна дозволити Утреду, убивці данців, повернутися у Вессекс убивати данців.
У чому твоя цінність? Це ти посприяв розвитку подій.
Є причина не вбивати тебе?
Саме через мене ми зібралися тут.
Його цінність в тому, що він вміє лити отруту у вуха саксів.
Саме так.
Раґнаре!
Ти ллєш отруту в будь-яке вухо! Ти паскудиш усе, чого торкаєшся.
Ти лютий на Утреда. Це він створив розкол!
Облиш цей шматок лайна й згадай, що в нас є справа попереду.
-Кузене, тепер ти наш лідер. -Я голодний на кров і бій!
Нічого не змінилося!
Ми втратили кілька людей, не більше того!
Нічого не змінилося.
Виступаємо, щойно будемо готові!
Підводься.
Він застав мене зненацька, інакше я б відповів.
Ти правильно сказав.
Його не можна було відпускати.
Це прояв слабкості мого кузена.
Утреде!
Тут ми тебе залишимо.
На нас чекає корабель в Еофервіку. Альфред буде цікавитися, де ми є.
-Альфред буде напевно знати, де ви. -Так. Скоріше за все.
Нехай тебе не вб'ють, доки Етельфлед у небезпеці.
Було б недоречно.
Так. І моя подорож була б даремною.
Етельфлед важлива для короля й усіх саксів.
Коли вона буде в безпеці, що тоді?
Вирішить доля.
Утреде, ти мій брат і завжди їм залишатимешся.
ВІНТАСЕСТЕР
ВІНЧЕСТЕР, КОРОЛІВСТВО ВЕССЕКС
Гестене.
Лише ти можеш зайти до палацу.
Ти маєш залишити зброю.
-Ярле Гестене. -Володарю.
Ви здійснили чималу подорож.
Необхідну подорож.
Ваша дружина з вами? Я хотіла б знати, як вона.
-На жаль, не зі мною, леді. -Сумно.
Елю, володарю?
Я тебе знаю.
-Ти священик-воїн. -Я лише священик.
Отець Пірліґ.
-Ви були на півночі, Гестене. -Так, володарю, в Дунхольмі.
Я приїхав туди з Кривавоволосим, який залишився з Раґнаром,
а також Утредом й Етельвольдом.
Етельвольд там?
Так.
Без сумніву, розпускає чутки.
-Гадаю, вони збирають армію? -Так.
Вони планують виступити, доки зима не завадить.
Вони пройдуть від півночі до півдня єдиною армією.
Чимдалі на південь, тим більшою ставатиме армія.
-Залучатимуть більше воїнів. -Це правда.
Якщо б я міг вам радити, володарю,
я б сказав, що вам треба виступити їм на зустріч.
Дякую, Гестене.
Ваша вірність нашій угоді не залишиться без нагороди.
Дякую, володарю.
Незважаючи на нескінчене нахабство Етельвольда,
я ніколи не вірив, що він зовсім повернеться проти батька й батьківщини.
І свого короля.
Це означає лише смерть.
Так.
Альфред буде думати про битву наступні кілька тижнів.
Я хочу швидко знайти леді Мерсії.
-Отче Пірліґу. -Володарю.
Ви складете й відправите листа моєму зятю Етельреду
з попередженням про армію, що суне з півночі.
Ви повідомите його, що ми мусимо разом зустріти цю армію
в найвигіднішій позицій в Мерсії.
-Коли це треба зробити, володарю? -Негайно. Справа не може чекати.
Ми маємо вийти проти них і перемогти.
В ім'я Господа й майбутньої Англії.
Так, володарю.
Король говорить і діє авторитетно, як завжди.
Король боїться, що сили покинуть його надто скоро.
Ніколи. Господь великий.
Як і Альфред, якого запам'ятають таким.
Час настав!
Ось моя промова: «Усе можливо».
Скажу лише: «Час змінити ці землі назавжди!»
Час розпочати історію, яку розказуватимуть серед живих
і тих, хто у Вальгаллі, во віки віків.
Це буде наша пісня й наша історія!
Тож почнемо.
Вирушаємо.
ВІНСЕЛЬКАМБ
ВІНЧКОМБ, КОРОЛІВСТВО МЕРСІЯ
Міледі запитує, чи достатньо у вас їжі.
Я сказала, що так, бо бідолашні черниці весь день готували.
Може, ще трішки еля на ніч?
Годріку, у тебе робота, і ти не маєш спати, щоб її виконувати.
Абатисо, можу я запитати?
Наскільки сильною має бути жінка, щоб жити так усе своє життя?
-Сильною? -Так.
Щоб відмовитися від життя за межами цих стін.
Леді, ми хочемо так жити, служінням Господу.
Я жодного дня не жалію з проведених тут.
Абатисо! Люди на кухні. Данці.
Зачиніть двері. Підіпріть столами. Хутко!
-Чому ваша охорона не розібралася з ними? -Розберуться.
Як тільки дізнаються про загрозу.
-Треба їх покликати. -Ні.
Якщо це крадії, вони підуть.
Назад.
Це дім Господній! Ви залишите нас прямо зараз.
Якщо ні, і якщо ви християни,
тоді Він відправить вас у пекло!
Абатисо, вони данці.
Якщо ви язичники, Він вас знищить!
А якщо я християнин за народженням, але данець за натурою?
Що тоді?
-Утреде! -Ви знаєте цього чоловіка?
Так, знаю.
-Ваша охорона. -Що з нею?
Це не охорона. Їхні мечі - дитячі іграшки.
-Це правда. -Вони хороші люди.
Вони вірні, я впевнений, але вони не охорона.
І чоловіки так собі.
Ви мені не подобаєтеся. Ви надто високої думки про себе.
Я язичник, безбожник і ворог Альфреда...
Але я вас захищу.
-А хто бажає моєї смерті? -Гадаю, таких багато.
Утред каже, що де перерозподіл земель.
Люди переповнює жадібність. Треба бути на сторожі.
Можливо.
Але я знаю, коли мені кажуть лише частину правди.
Він мені не подобається.
А вона ще менше.
Ти мені теж, стара.
Вона нагадує мою матір, яка ніколи не помилялася.
Кнуте!
Так, Раґнаре.
Завтра я хочу послати людей уперед, стежити за армією Альфреда.
Вже?
Він не дурень. Він не чекатиме, доки ми постукаємо в двері.
Він захоче обрати місце битви. Не можна віддати йому цю перевагу.
Ми тут по своїй волі: ти, я й Кривавоволосий.
Так, володарю.
-Ти поговориш із Кривавоволосим чи я? -Ти.
Раґнар тебе принижує.
Він оре нову ниву в надії посіяти насіння нового сина.
Якщо хочеш сидіти зі мною, поважай мене.
Я дуже тебе поважаю.
Проте я не хочу сидіти з тобою, Брідо,
я хочу спати з тобою.
Іди, доки язик на місці.
Мені подобається, що ти горда, сильна й вірна. А зараз я піду.
Кривавоволосий. Дай нам хвилинку, володарю Сіґурде.
Раґнар вимагає послати шпигуна стежити за Альфредом.
-Це добре. -Так.
Що не добре, так це те, що Раґнар
дозволив той бій з Утредом. Це була образа.
Скейд належить тобі.
-Раґнар твій кузен. -Але це війна.
Чи довірив би я людей своїй сестрі, бо вона мені сестра?
Наші шпигуни мають стати посланцями, які передадуть наші наміри.
Люди приєднаються до нас. Хороші люди.
Ми маємо збільшувати наші армії разом.
Згоден?
Не заперечую.
Тоді...
цього досить.
Я сподівалася, що ти прийдеш.
Я звільнила тебе від твоєї клятви, ти знаєш?
-Беокка казав. -Але ти тут.
Смерть Ґізели мене вразила.
Твій батько дозволив, щоб її назвали шльондрою.
-Пробач за це. -Це не твоя провина.
Ця жінка все ще з тобою, я бачу. Скейд.
Вона моє прокляття, проблема, яку треба вирішити.
-Вона більше не полонянка? -Вона не втече.
В тобі так багато болю.
Не довіряй тій, яка на це не заслуговує.
Нехай вона хитра й гарна.
Це ти все ще про Скейд кажеш?
Це не моя справа, але ти спиш із нею?
Ні.
В ній є темрява.
Наразі мене турбує твоя безпека. Ти маєш повернутися у Вессекс до батька.
-Не можу, я тепер із Мерсії... -Етельфлед, ти мусиш.
Етельред дізнається, що ти поряд.
Справжня небезпека тобі загрожує від данців.
Доки ми говоримо, вони йдуть великою армією.
Гестен разом із ними.
Він тебе не забув...
а я не зможу завжди тебе захищати.
Я не буду захищати тебе від данців. Альфред має про тебе подбати...
Ти тут, і я радію цьому.
Скоро я повернуся до свого маєтку,
де на мене чекатимуть і чоловік, і данці.
Я буду боротися.
Я мушу.
-Як і мій батько, він теж має виступити. -Етельфлед...
Пробач мені,
я обіцяла абатисі помолитися з нею.
Багато за що треба молитися.
Звільни розум від сумнівів, володарю.
Коли твою обіцянку принцесі буде виконано,
ти маєш повернутися на свій шлях, до данців.
-І вони мене приймуть? -Ти їм потрібний, Утреде Раґнарсоне.
Якщо ти Утред Раґнарсон, маєш повернутися й очолити їх.
І для цього тобі знадобиться допомога провидиці Скейд.
Це не та роль, якої я прагну.
Я зробила свій вибір, Утреде, тепер ти маєш зробити свій.
Зроби своє життя знову своїм власним.
Відвернися від мене - ти і ті, кого ти любиш,
страждатимете до смерті і після.
Прибув володар Етельгельм.
-Добрий вибір, я відчуваю. -Так.
З ним багато людей.
Він любить розпустити хвоста,
але в нього є гроші й люди, яких я наразі потребую.
Ідеальний вибір.
Він не має бачити напади хвороби.
Володарю.
Від імені короля Альфреда й леді Ельсвіти
вітаю вас у Вінчестері. Король з Едвардом...
Не пам'ятаю твоє ім'я.
Я Беокка, отець Беокка, радник короля.
-Мої покої в палаці? -Ні, мілорде.
Це найкращі кімнати у таверні.
-У шинку? -Так, володарю.
А якби моя дочка була б зі мною, вона теж мала б відпочивати
-у шинку? -Але вона не з вами, володарю.
Палац ремонтують.
З досвіду мені відомо, що римські стіни рідко потребують ремонту.
Скажете Альфреду, що я розраховував на кімнату в палаці.
До шинку я й сам знайду дорогу, отче.
-Можете йти. -Так, мілорде.
-Щоб ти устрицями вдавився... -Що ви кажете?
Устриці, мілорде, вони дуже гарні.
Ми виступаємо через тиждень або скоріше, це вирішено.
Що скажеш, Едварде?
Я звернувся до Бога, як ти просив,
і саме перед Богом я присягався в коханні.
Я тепер одружений...
Тоді ти маєш розлучитися! Це дуже просто!
Тобі звісно бракує сміливості зробити цей крок...
-Залишатися одруженим почесно! -Едварде, помовчи!
Єпископе Еркенвальде?
Володарю, дівчина обрала життя у монастирі.
Ні.
-Ні, не обирала... -Вона присвятила себе Богу...
-Неправда. - ...тому шлюб,
якщо він дійсно відбувся, можна скасувати.
Я хочу з нею поговорити!
Твої бажання, Едварде, неважливі! Жодне з них!
Батько твоєї обраниці має багатство й людей.
-Ти виконаєш свій обов'язок! -Я не хочу виконувати обов'язок...
Думаєш, я хотів, щоб мого брата вбили в бою?
Хотів, щоб корону одягли на мою голову?
Ні.
Але згодом я зрозумів, що це не тільки тягар,
це привілей очолювати людей.
Важлива лише корона Вессекса.
Важливі лише Вессекс й Англія. Сердечні справи тут ні до чого.
Вона б не пішла в монастир за власним вибором.
Лише якщо вона більше віддана Богу й своїй країні,
ніж синові короля.
Ти будеш заручений.
А згодом одружишся з Ельфлед.
Отче Пірліґу, несіть святу реліквію, мій син присягнеться.
Зуби святого Кутберта підійдуть? Чи щось добріше?
Зуби підійдуть, отче.
-А мої діти? -Про них подбають.
Але не їх мати.
Звісно, не мати. Тепер вона належить Богу.
Діти будуть процвітати,
але спочатку треба укласти договір і виграти бій.
Якщо бій не виграти, діти стануть рабами,
а їхня мати - шльондрою вікінгів.
Важлива лише корона.
Ти розумієш?
Так, розумію.
Ми їдемо повільно й часто відпочиваємо.
Щоб залишатися сильними. Битва без нас не відбудеться.
Це правда.
В мене є розмова серйозна и не для сторонніх вух.
-Я можу тобі довіряти? -Звичайно. Говори вільно.
Тоді я запитаю, чи є Раґнар людиною, що може очолювати армію?
Його запропонував Утред, але він пішов.
-Утред зрадив нас. -Згоден.
То чи здатен твій кузен вести армію?
Кнуте, я говорив з тобою, як з другом.
Це лише гіпотези.
Я не знаю, що означає це слово, але я скажу тобі по секрету.
Раґнар - добрий чоловік.
Його батько Безстрашний був навіть кращим.
Метою усього життя Раґнара було помститися за нього.
Що він і зробив, убивши К'яртана.
Так, він помстився. Тобто тепер у нього більше немає мети.
І знову, Етельвольде, з тобою важко не погодитися.
Раґнар вичерпав себе. А це означає: він тебе вб'є.
-Що? Чому? -Він винить тебе за втрату Утреда.
-Чому? Я відкрив йому очі. -А він закриє твої назавжди.
Ти мені подобаєшся, Етельвольде, але Раґнар тебе вб'є. Скоро.
Ім'ям Альфреда, короля Вессекса, я конфіскую цих дітей.
-Вони є власністю церкви... -Ви не можете!
...і присвятять свої життя служінню Господу.
-Ви Еджвін? -Так, це вона.
-Так. -Ви потрібні у Вінчестері.
-Він спитає про свою безцінну дочку. -Скажете, Етельфлед у порядку.
Володарю, якщо данська армія швидко наближається, шлях лише один.
-Приєднатися до Альфреда. -Так. І захистити Мерсію.
Тоді ми маємо битися, Альдгельме.
І, як пощастить, потрібні люди помруть.
Вони ненаситні. Сходи до них.
Вони з'їдають наш зимовий запас, пускаючи його в трубу.
Гаразд.
Ось і ви.
Ось вам. Це допоможе нагуляти жирок, чи не так?
Хороші свинки.
Доброго ранку, чернице!
-Я абатиса. -Мені байдуже.
Ми чекатимемо на Етельфлед!
Усі в церкву, зараз же, швидко!
Отак.
-Що таке? -Абатисо?
Данці, на вулиці.
Я бачила, як вони вбили чоловіка.
-Скільки данців? -Я не рахувала, але багато.
Чому вони не рвуться крізь двері?
Фінане, тримай. Сітріку. Вони не знають, що ми тут.
Ні, вони вимагають леді Етельфлед.
-Вони знають, що хтось тут є. -Є ще два полонених.
Ми зачекаємо всередині й тихо.
Абатисо, ідіть до них і поговоріть.
-Ні. Я... не піду. -Підете, бо мусите.
-Я казала, ви мені не подобаєтеся? -Казали.
Нехай вони думають, що ви беззахисні. Заперечуйте присутність Етельфлед.
-А ми що, ховатимемося? -Перетворимо це на перевагу.
Абатисо, їхні полонені - живі мерці.
Ви їх не врятуєте.
Зараз потрібно врятувати життя ваших черниць і моїх людей.
-І Етельфлед. -Абатисо?
-Я це зроблю. -Ні.
Ні, це мій монастир і мій обов'язок.
Я це зроблю.
Це Гестен із 40 людьми, наскільки я бачу.
-То дозволь битися з ними. -Ні, зачекаємо.
Що ви хочете?
У нас є їжа й ель. Беріть.
Срібла - ось чого в нас немає.
Якщо вам потрібні ми, наші життя, я запитую вас: навіщо?
Етельфлед!
Етельфлед.
Скільки ще разів я маю вимовляти це дурне ім'я?
Мені потрібна Етельфлед!
Віддайте її мені зараз або цей чоловік помре.
Ні...
У цьому храмі немає нікого з ім'ям Етельфлед.
Ще раз заперечуватимеш її присутність - і помре третій,
а я спалю твій монастир й усіх, хто в ньому.
Відпустіть його, візьміть мене замість нього.
Чи я надто сильна для вас?
Навіщо таке робити? Навіщо вбивати без причини?
Даґфінне.
Етельфлед.
Навіщо проливати кров? Це варварство, противне Богові.
А ви самісіньке втілення диявола, і все!
І я можу зробити лише одне: відправити вас до нього.
Ти що, не міг просто забрати сокиру в неї з рук?
-Володарю, зараз? -Нічого не робимо, поки що.
Етельфлед!
Достатньо чоловіків і жінок померло, рятуючи твою кістляву дупу.
У Біамфлеоті й тут зараз.
Мій володар Ерік віддав за тебе своє життя.
Скільки ще мають зробити те саме?
Виходь!
У стайні є коні.
Чому її інші люди не показуються?
Бо як і ті, кого ми вбили, вони набивають животи.
Етельфлед!
Вона тут!
Гестене!
-Це був Утред! -Я бачив.
-Чому він не на півночі? -Бо він тут!
Ми заблокуємо всі виходи, але не головні двері!
І будемо чекати!
Ми у пастці.
Ми живі, а їх на 12 чи 13 чоловік менше.
Але ми в пастці під дерев'яним дахом.
Тоді що ви пропонуєте, леді? Видати себе?
Так. Гестен говорить правду.
Навіщо я маю жити, коли інші померли?
Гестен за все своє життя правди не сказав ні разу!
Більше ніколи таке не кажи! Інакше ті люди померли дарма!
Мені сказали, ваші люди дійшли до річки Уз.
-Таке було послання. -Це добрі новини.
Завтра стаємо рано вранці й прискорюємося.
Навіщо витрачати силу?
Перша битва завжди на умі.
В Альфреда є шпигуни. Коли вони нас побачать,
я хочу, щоб люди Кривавоволосого були з нами.
Я хочу, щоб нас був рій, єдина армія.
Тоді встаємо вранці й прискорюємося.
А що Гестен?
Я розраховую, що він триматиме слово й захистить нас зі сходу.
Атакує зі сходу.
Лише коли ми побачимо ворога й поле битви,
-домовимося, як битимемося. -Згода.
Ідеш сіяти нове насіння, кузене?
-Іду в своє ліжко, Кнуте. -Один?
Раґнаре!
Знову?
Так.
Це останній раз, обіцяю.
Ще один син, присягаюся.
Якщо ні, я відріжу тобі член.
Присягаюся.
Етельвольде, друже.
-Як справи? -Ще живий, і то добре.
Я думав над тим, що ти сказав.
Щодо Раґнара й імовірності, що він мене вб'є.
-Скоро. -Так, скоро. Дякую, що нагадав.
Я думав, можливо...
Я маю вбити його першим?
Схоже на план?
Ти хоча б не глузуєш із мене.
Як?
Як би ти його вбив?
Уві сні, звичайно. Я не битимуся з ним.
-Коли? -Скоро.
Раніше, ніж він уб'є мене.
-Сьогодні? -Сьогодні!
Не знаю, я лише думаю про це.
Це має бути сьогодні.
Завтра ми прискорюємося.
Завтра ми маємо думати про битву попереду.
Завтра Раґнар стане іншою людиною.
Як діло буде зроблено,
отримаєш мій захист. Друже.
Добре.
Сьогодні.
-Добрий ель. -Так.
Дуже добрий.
За творців доброго елю!
Нехай Бог їх благословить.
Нехай боги їх благословлять.
Усі двері заблоковано, крім цієї.
-Вони нас підпалять? -Ні, поки що ні. Ти потрібна йому живою.
Ми маємо битися, володарю. Відкрити двері й битися.
-І що, померти? -Це не план.
Осферте, як скажу, відкрий двері й відійди.
Зробимо стіну зі щитів і поговоримо.
-Поговоримо? -Гестен захоче свій приз.
До дверей!
Якщо ти належиш мені,
ти зробиш те, що я скажу.
Натомість я не покину тебе. Я прийду за тобою.
-Ти обираєш її замість мене? -Я рятую наші життя.
-Роблячи мене призом. -Я не покину тебе.
Я пересплю з тобою.
Прокляття залишиться, доки не доведеш свої слова.
Твоє життя згасатиме, доки не знайдеш мене.
Я знайду тебе.
Стіна готова!
Володарю, там щось діється!
Усім бути готовими! Кожний меч!
Посунь засув і відкрий двері.
Уперед!
Я нарахував трохи більше 30 покидьків.
Битимешся, Гестене, і втратиш людей, багато людей, гарантую.
У мене багато людей.
Але в тебе лише одне життя! І я планую забрати його!
Виходьте!
Даґфінне! Легше!
Я не піду без неї, Утреде.
Може, я втрачу людей, але ти втратиш усе.
А сучка буде моєю.
То візьми її, бо саме це тобі прийдеться зробити.
Або ми можемо укласти угоду. Одна жінка замість іншої.
Черниця мені не потрібна.
-Хто ця жінка? -Скейд. Провидиця.
Фінане.
Вона твоя.
Натомість ти з людьми поїдеш звідси й не повернешся.
Вона не твоя, щоб ти її віддавав.
-Вона належить Кривавоволосому. -Я належу чоловіку, якого оберу!
Чоловіку, який має волю володарювати, завойовувати!
І це не Кривавоволосий.
Вона бачила смерть Альфреда в битві.
Її чоловік дуже вигадає від цієї смерті.
Це правда?
Правда.
Можу я підійти?
Утреде, ти не можеш торгуватися з цим мішком курячого лайна.
Ти достатньо близько.
Якщо договір укладено,
я не дам передати себе, як шльондру.
Я сама піду до свого володаря.
Якщо хтось із вас порушить своє слово, його катуватимуть до смерті.
Присягаюся.
То ми домовилися? Скейд замість Етельфлед?
-Згода. Провидиця моя. -Тоді відійди, вона прийде до тебе.
-А тоді ви поїдете. -Так.
А тебе проклято ще раз, Утреде Беббанбургський.
Ти згасатимеш!
Іди.
Дайте їй пройти.
Це не значить, що я пробачив принцесу, Утреде.
-Зараз вона у безпеці, не більше. -Їдьте! Пішли!
Твоє життя тобі не належить, володарю.
Володарю.
Етельгельме, добре, що ви приєдналися до мене.
Слушно, якщо наша перша зустріч буде за молитвою.
Ваша величносте, це честь бути запрошеним.
А це, якщо я не помиляюся, Едвард?
Мілорде, я теж радий бачити вас у Вінчестері.
Я з нетерпінням чекаю зустрічі з вашою дочкою Ельфлед,
але тільки коли ви вважатимете слушним.
Чудово.
Етельгельме, я відразу введу вас у курс справ.
Наближається війна. Наші землі під загрозою.
Данці у великій кількості йдуть із півночі на південь.
Давайте помолимося за силу й мужність перемогти їх знову.
Приєднуйтеся.
Я йду спати.
Добраніч!
Переклад субтитрів: Олена Козар