‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Sunt Uthred, fiul lui Uthred.
‎Regele Alfred e pe zi ce trece ‎tot mai slăbit,
‎lăsând Wessexul pradă vrăjmașilor ‎din sânul său.
‎Aethelwold e acolo?
‎Vor mărșălui de la miazănoapte ‎spre miazăzi cu oaste unită.
‎Și eu sunt socotit acum primejdios.
‎Dar am făgăduit să-i fiu pavăză ‎lui Aethelflaed, fiica lui Alfred.
‎Soțul tău îți poartă sâmbetele. Plec.
‎Fă la fel!
‎Și Aethelred, și Haesten ‎i-au pus gând rău.
‎Am plătit scump salvarea ei.
‎Skaede pentru Aethelflaed.
‎Te blestem din nou, ‎Uhtred de Bebbanburg.
‎M-am tot gândit că Ragnar mă va ucide. ‎Ar trebui să-l răpun eu.
‎Fratele meu s-a lepădat de mine ‎pentru trădare. Pe bună dreptate.
‎Nu-mi mai ești frate!
‎L-am trădat, lăsându-l ‎cu niște tovarăși lipsiți de onoare.
‎Destinul guvernează totul!
‎A murit!
‎Alfred s-a prăpădit! E mort!
‎Alfred e mort!
‎Javra saxonă s-a prăpădit! Alfred e mort!
‎Jackdraw, e adevărat? ‎Cum ai prins de știre?
‎Vuiește întregul ținut. Se zice c-a murit.
‎Și-a deșertat sufletul prin dos!
‎Ragnar! Alfred e mort! ‎Jigodia saxonă s-a prăpădit!
‎Ragnar!
‎Ragnar?
‎Ragnar...
‎Ragnar!
‎Ia sabia! Ține-o bine!
‎Ragnar! Strânge-o și ține-o bine!
‎Ragnar, ține-o!
‎Ragnar, ține-o! Nu! Ragnar, nu!
‎Nu!
‎A crăpat. E o veste bună.
‎Nu!
‎Ragnar!
‎Ragnar! Nu!
‎În lături!
‎Ragnar, nu!
‎Cine a făcut asta?
‎Târfa lui?
‎O să cat un răspuns.
‎Ragnar Ragnarson, singurul bărbat ‎adevărat dintre voi, s-a prăpădit!
‎Cine l-a răpus?
‎Lașilor! Toți sunteți niște lași!
‎L-ați răpus când dormea!
‎Brida, l-a ucis ibovnica lui. ‎Ținea cuțitul în mână.
‎Sabia lui era împlântată în burta ei.
‎De ce-ar fi ucis-o? Voia s-o lase grea. ‎Ea de ce l-ar fi răpus? Cum?
‎Poate chiar tu l-ai ucis.
‎Soțul ei avea o ibovnică, ‎așa că turbata asta i-a ucis pe amândoi.
‎Păr Roș, nu!
‎- Nu ăsta e răspunsul! ‎- Vă conducea! Vă făgăduise avuții!
‎- Apărare! ‎- Mergem mai departe!
‎- Nimic nu s-a schimbat. ‎- Ba da, totul!
‎Mărșăluim mai departe!
‎- Nu aveți conducător. ‎- Atunci eu voi ocârmui...
‎Cu Păr Roș.
‎Îl îngropăm pe Ragnar ‎și ne continuăm marșul.
‎Îngropați-l și faceți-o să-și țină gura.
‎Eliberați-o.
‎Nu-l cunoșteam bine, ‎dar era un om de ispravă.
‎Un războinic viteaz.
‎DUPĂ ROMANELE ‎SCRISE DE BERNARD CORNWELL
‎DROITWICH ‎MOȘIA LUI AETHELFLAED DIN MERCIA
‎O să fii ascultător?
‎Îi grăiești de parcă te-ar înțelege.
‎Poate nu pricepe cuvintele, dar va ști ‎că sunt un prieten de încredere.
‎Când ne vom avânta în bătălie, ‎nu va pregeta.
‎Așa te porți și cu oștenii?
‎Le câștigi încrederea ‎și te aștepți să te urmeze?
‎Nu e nici un joc, nici o strategie.
‎Așa ești tu.
‎Un bărbat care inspiră încredere.
‎Voiesc să mă săruți.
‎Și apoi?
‎Începem cu sărutul și apoi mai vedem.
‎- Dar, de nu voiești... ‎- M-ar bucura nespus...
‎Și apoi aș regreta.
‎Domniță, Erik nu putea fi al tău. Nici eu.
‎- Nu voiesc să treci prin același chin. ‎- Cine ar ști?
‎- Cine ar trebui... ‎- Skade ar ști.
‎Vrea să nimicească tot ce mi-e drag.
‎Trebuie s-o regăsesc și s-o aduc înapoi.
‎Socot că e cu neputință ‎s-o aduci înapoi.
‎- Dar trebuie. ‎- Cum?
‎Nu poți ataca Beamfleot.
‎Îți trebuie o oaste ‎ca să lupți cu a lui Haesten.
‎Tata se alătură oștii din Mercia ‎la Aegelesburg.
‎Îi voi ieși în cale lui și lui Aethelred ‎cu străjerii noștri.
‎Bine faci! Vei fi în siguranță acolo.
‎Îi voi spune regelui ‎că Haesten a încercat să mă răpună.
‎Atacându-mă, a devenit ‎un vrăjmaș al Wessexului.
‎Vino cu mine!
‎Tata te va ierta. Îi vei conduce oastea ‎să atace Beamfleot.
‎- Nu voiesc să mă ierte. ‎- Atunci folosește-i oastea!
‎Folosește-i oștenii! ‎Și adu-o înapoi pe Skade.
‎Îți ofer calea ‎de a pune capăt acestui blestem.
‎WINCHESTER ‎REGATUL WESSEX
‎Stăpâne, suntem pregătiți ‎să încondeiem un capitol nou.
‎Aud că umblă vorba-n țară ‎cum c-aș fi murit.
‎Ce se vor înfricoșa danezii!
‎Vei mărșălui în Mercia, ‎lângă Aethelred, și-i vei privi în ochi.
‎Îi voi privi în ochi.
‎Da.
‎- Steapa, când ești pregătit. ‎- Da, stăpâne.
‎Pornim!
‎Oșteni ai Wessexului!
‎Pornim!
‎Lăsați-ne.
‎Unii din oștenii lui cred că e un semn.
‎A pierit fără sabie. ‎N-avem sorți de izbândă.
‎Acum sunt oștenii tăi.
‎Încredințează-i că nu e așa.
‎Nu-i împiedic să revină la miazănoapte. ‎Nu mai au conducător.
‎Îi putem ocârmui noi.
‎În zori ziceai că vei ocârmui cu Păr Roș. ‎Acum mă alegi pe mine?
‎Cu el nu râvnesc să mă împreunez.
‎Deja suntem divizați.
‎Fără Ragnar, triburile se vor dezbina.
‎Te las să jelești.
‎Ne vei găsi la râul Ouse. Uniți.
‎Ragnar a fost răpus ‎ori de tine, ori de Păr Roș.
‎De ce nu pricepi că dormea cu o târfă ‎și că ea l-a răpus?
‎Cine știe ce-or fi avut de împărțit?
‎Ragnar nu te prețuia ‎și nu-ți merita iubirea.
‎Am pierdut un mare războinic!
‎Un om mare!
‎O știu mai bine decât oricine. ‎Ragnar Ragnarson îmi era văr.
‎Sunt mânios pe el. ‎Merita o moarte mai de soi!
‎A fost ucis pe jumătate despuiat, ‎fără nădragi și sabie!
‎Departe de câmpul de luptă.
‎Mă tem nespus de așa o moarte.
‎Și marele nostru războinic, Păr Roș, ‎se teme de așa o moarte.
‎Dar noi suntem cei norocoși, ‎care îi au pe zei pavăză!
‎Da!
‎Cu paloșul în mână, ‎ne așteaptă o bătălie de purtat...
‎pământuri de cotropit, ‎argint de împărțit și saxoni de răpus!
‎Suntem danezi și suntem uniți!
‎Suntem uniți!
‎Uniți!
‎Osferth...
‎Dă-i de știre lui Uhtred ‎că avem oaspeți. O muiere.
‎- Cum știi că-i muiere? ‎- Mai întrebi?
‎Adu-l pe Uhtred.
‎Știam că te voi găsi cu prințesa.
‎S-a petrecut ceva?
‎L-ai părăsit.
‎Pe Ragnar?
‎Te-a așteptat ani la rând, ‎iar tu ai plecat după câteva zile.
‎Mai bine lăsai târfa saxonă să piară.
‎- Unde e? Vin la el. ‎- E mort! Ragnar e mort!
‎Nu chefuiește în Walhalla.
‎Zace sub niște pietre, ‎lângă lacul de la Loidis!
‎Nu a pierit cu onoare.
‎Deloc.
‎Își va petrece veșnicia ‎în înghețatul Niflheim,
‎din pricina ta, Uhtred de Bebbanburg.
‎Ai ales-o pe ea.
‎L-ai ales pe Alfred ‎și pe Ragnar l-ai părăsit.
‎Nu, Sihtric.
‎Ai merita să te ucid...
‎dar vreau să te macine durerea morții lui.
‎Îți era frate.
‎Uhtred, eu...
‎- Frate-meu a murit. ‎- Doamne...
‎E vina blestemului lui Skade! ‎Nu se mai isprăvește odată.
‎Nu crezi că așa e viața?
‎Moartea ne cată pe toți.
‎Ba e mâna ei! Trebuie s-o aducem înapoi.
‎- Mergem la Alfred și la Aethelred. ‎- Da?
‎Și cerem în genunchi o oaste.
‎BENFLEET ‎REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
‎Când toți oștenii lui Păr Roș ‎vor fi plecat pe Ouse,
‎vom mărșălui în Mercia,
‎apoi în Wessex.
‎Va cere să i te trimit...
‎Păr Roș.
‎Eu aleg cu cine mă întovărășesc.
‎Cu cine mă împreunez.
‎Cu cine ucid.
‎Tu știi doar să iei femei cu sila. ‎Nu ți se oferă de bunăvoie.
‎Fie că le iau cu sila sau mi se oferă, ‎capăt ce voiesc.
‎Poți să-mi iei trupul, ‎dar nu-mi vei dobândi puterea.
‎Cu o mie de oșteni, am destulă putere.
‎Alesul meu va trage mare folos ‎din pieirea lui Alfred.
‎Dar va trebui să mă dăruiesc lui...
‎atunci când mă va merita.
‎Poate-ar trebui să te călăresc acum, ‎ca să isprăvim odată.
‎- Arată ce poți, domnia ta. ‎- Să-i arăt ce pot unei femei?
‎Te voi primi în trupul meu ‎și puterea mea te va cuprinde.
‎Uhtred va veni ‎și, dacă vrei să-i iei locul,
‎mai întâi trebuie să-l răpui.
‎Atunci voi fi a ta.
‎AYLESBURY ‎REGATUL MERCIA
‎Călăreți.
‎Sulițașii pe metereze!
‎Să nu treacă nimeni!
‎S-ar cuveni să te ucid pe loc, domnia ta.
‎Poți încerca, prietene.
‎Vin să-l văd pe rege.
‎Te-ai înhăitat cu proscrișii.
‎E proscris în Wessex, nu în Mercia.
‎Venim să-l vedem pe tata.
‎Ce ai să-i spui regelui, ‎dar nu soțului tău?
‎Voiesc să vorbim ‎despre trădare și trădători.
‎Danezul Haesten a atacat ‎mănăstirea de la Wincelcumb.
‎Ca să mă răpună.
‎Haesten i se dă prieten lui Alfred. ‎Îl amăgește.
‎Proscrișii pot trece.
‎Fără arme!
‎Niciuna.
‎Aethelred, precum domnia ta, ‎suntem vrăjmașii danezilor.
‎Irlandezule, aveți poruncă ‎să intrați fără nicio armă.
‎Mă bucur că te găsesc bine, sănătoasă.
‎- Aldhelm. ‎- Îi dau de știre regelui că ai sosit.
‎Tata nu-mi poate bănui soțul de trădare.
‎Ar trebui să-l ucidem, să isprăvim.
‎Ca Wessex și Mercia ‎să se războiască taman acum?
‎Domniță, glumeam. ‎Îi facem mâine de petrecanie.
‎- Stați! ‎- Înțelegem ce spui, voinicule.
‎Steapa, suntem înfometați și însetați.
‎Domniță, poți intra. Proscrișii nu.
‎Atunci rămân aici, cu proscrișii.
‎- Cum voiești. ‎- Dacă trebuie să mă ușurez?
‎- Scoate-ți sula. ‎- Ce ne facem dacă zici că-i armă?
‎Steapa, ne-ar prinde bine ‎niște merinde și bere.
‎Dau poruncă să fie aduse.
‎Steapa, vezi să fie bucate alese! ‎Carne! Și bere gârlă.
‎Că Uhtred nu mai e de parte danezilor ‎e una.
‎Dar, dacă se dă de partea lui Alfred ‎sau a lui Eduard, e alta.
‎Ce l-o fi împins să schimbe tabăra?
‎Așa e Uhtred.
‎Cine l-a chemat la miazăzi? ‎Nevastă-mea?
‎- Cum, domnia ta? ‎- De ce?
‎De ce l-a chemat în ajutor? Ce știe?
‎Contează?
‎Când danezii ne atacă și nu știm sigur ‎de partea cui suntem?
‎Da, contează! Foarte mult!
‎Ea știe că o pun în primejdie.
‎A fugit și l-a chemat pe Uhtred, ‎făgăduindu-i că-l va primi în pat.
‎Știa.
‎Atunci să ne lămurim ‎ce are Uhtred de vorbit cu tatăl ei.
‎- Oștenii să fie pregătiți. ‎- Pentru ce?
‎Dacă a venit să mă acuze, ‎să mă ponegrească, să fim pregătiți.
‎Da, domnia ta.
‎- Steapa. ‎- Sigebriht.
‎S-a încropit un consiliu. ‎Proscrișii sunt chemați.
‎- Cum adică s-a încropit? ‎- Nu e un sfat în toată legea.
‎Pesemne că lipsește regele.
‎Iertare că ai așteptat în frig, draga mea. ‎E vina tatălui tău.
‎A cumpănit bine ‎și a hotărât să nu participe.
‎Eu țin locul regelui ‎și voi grăi în numele lui.
‎- Avem de vorbit cu Alfred. ‎- Eduard e Alfred.
‎De data asta.
‎Toți suntem curioși ce ai de zis, ‎draga mea.
‎- Grăiește! ‎- Danezii se apropie.
‎Da, de asta ne-am strâns aici. ‎Doar n-am pornit la vânătoare!
‎Haesten e cu ei. Oastea lui îi sprijină.
‎Haesten i-a dat de știre regelui ‎că danezii vin spre miazăzi.
‎Firește, domnia ta.
‎I-a mai spus regelui că în rândurile oștii ‎te afli și tu, Uhtred Ragnarson.
‎- Nu-i așa, părinte. ‎- Vedem bine.
‎Haesten l-a trădat pe rege. ‎A venit în Mercia să mă ucidă.
‎- Uhtred m-a salvat. ‎- Domnul e mare! Fie lăudat!
‎- Fie lăudat! ‎- Nu pricep.
‎Cum știa Uhtred că ești în primejdie?
‎Cum știa unde să te găsească?
‎- Curioasă întrebare, domnia ta. ‎- Una fără importanță.
‎Uhtred a croit un plan cu danezul Haesten
‎să te salveze ca să te încrezi în el, ‎să pătrundă aici.
‎Nu!
‎- O fi iscoadă? ‎- Poate chiar asasin?
‎Nu. M-a salvat!
‎Era de așteptat.
‎- A riscat totul pentru mine... ‎- Asta vrea să crezi, firește.
‎E un plan cam încâlcit, Aethelred. ‎Ce poate urmări?
‎- E aici, printre noi. ‎- Sub pază.
‎Atunci hai să aflăm adevărul!
‎Să auzim de ce anume e Uhtred aici.
‎Ce ai să-mi spui?
‎Voiesc să vorbim singuri.
‎Acesta e un consiliu. ‎Ce ai de spus ne privește pe toți.
‎Sunt prietenii și aliații mei. ‎Nu le tăinuiesc nimic.
‎Am salvat viața fiicei tale.
‎Haesten voia să o răpească. ‎De n-ar fi izbutit, ar fi ucis-o.
‎- Și el îți este aliat? ‎- N-am susținut niciodată asta.
‎L-am ascultat, dar niciodată ‎nu i-am dat crezare pe deplin.
‎Ți-am cruțat viața ‎doar pentru că ai venit cu Aethelflaed.
‎Nu te mai lăuda ‎și spune ce voiești de la noi!
‎Mereu voiești ceva.
‎Voiesc o mie de oșteni.
‎Și cetatea Beamfleot va fi a ta.
‎- N-am trebuință de Beamfleot. ‎- Îți ofer pace.
‎Îl voi înfrânge pe Haesten înainte ‎să li se alăture lui Cnut și Păr Roș.
‎- Nu uita de jarlul Ragnar. ‎- Frate-meu a murit, stăpâne.
‎Asta-ți prinde bine.
‎Cu Haesten înfrânt și Ragnar mort, ‎danezii vor pierde jumătate de oaste.
‎Ca să împiedici războiul, ‎atacă-l pe Haesten!
‎E un plan bun, stăpâne.
‎- Voiești să-mi înjumătățesc armata? ‎- Da.
‎- Să trimit o mie de oșteni la răsărit? ‎- Da!
‎E prea primejdios pentru Wessex.
‎Haesten e într-o cetate.
‎O mie de oșteni pot pieri la asediu. ‎Apoi ce va urma?
‎Am fi copleșiți de vrăjmași.
‎- Croim un plan. ‎- De ce?
‎Ce urmărește Uhtred Ragnarson?
‎Îți pasă de Mercia? De Wessex?
‎- Sau ai alt motiv... ‎- Voiesc să mă răzbun!
‎Să spun mai multe?
‎- Voiești să te răzbuni? ‎- Da.
‎E un nesăbuit ‎care ne socoate pe potriva lui.
‎Ai venit sub pavăza domniței din Mercia. ‎Nu o voi nesocoti.
‎Ești liber să-ți vezi de drum ‎după ce te hodinești.
‎Rămâi un proscris în Wessex.
‎- Vii să te rogi cu mine, părinte Pyrlig? ‎- Nu.
‎Eduard cere să schimbe o vorbă cu Uhtred.
‎- Despre ce? ‎- Voiesc să-i dau nădejde, părinte.
‎Nădejde.
‎Jumătate din oștenii ceruți. ‎Sau mai mulți.
‎Dar doar dacă aduce pacea, ‎măcar până la primăvară.
‎- Eduard cere timp. ‎- Boala tatei umbrește lucrurile.
‎Și eu... ‎Nu-s încă pregătit să readuc lumina.
‎Când va sosi ceasul...
‎Mă tem că o mare bătălie purtată acum ‎e ca și pierdută.
‎Dar, dacă i-am slăbi pe danezi, ‎cum ne povățuiește Uhtred...
‎Să-i ascultăm planul.
‎Iertare.
‎Nu e nimic de iertat, stăpâne. ‎Ai înțelepciunea unui rege.
‎Să trimit după Uhtred? ‎Îl putem asculta măcar.
‎- E bun strateg. ‎- Așa să faci.
‎- Îl aduci chiar acum? ‎- Da, stăpâne.
‎Ar trebui să-l văd singur. Unde?
‎Stăpâne, te povățuiesc ‎să-l întâlnești undeva la vedere,
‎să nu pară că aveți vreo taină.
‎Mă umilește cu fiecare răsuflare!
‎Acum ne arde de altele, domnia ta.
‎Bag de seamă, Aldhelm, ‎că-i iei mereu apărarea.
‎Ca-ntotdeauna, îmi fac griji ‎doar pentru Mercia și domnia ta.
‎Ce-i asta?
‎Cine se crede Eduard?
‎Am venit să stau oleacă ‎alături de sora mea, proscrisa.
‎- Crești pe zi ce trece. ‎- În înțelepciune.
‎Încet, dar așa nădăjduiesc.
‎Iertare.
‎Sunt întristat să aud ‎că Ragnar s-a prăpădit.
‎Era păgân, dar un om de ispravă. ‎O să mă rog pentru el.
‎Amin.
‎Nu ți-ar mulțumi ‎pentru rugăciuni, părinte.
‎Dar tot i le voi închina. ‎Mă rog și pentru tine, Uhtred.
‎Nu voi înceta, ‎în ciuda încăpățânării tale.
‎- Și pentru mine, părinte? ‎- Mă tem că tu ești prea drăcos.
‎Tot ce se poate.
‎Să lăsăm flecăreala, părinte Beocca. ‎E bine să isprăvim repede.
‎Da. Eduard a venit ‎pentru că voiește să te întrebe ceva.
‎De ochii altora, încercați să vă purtați ‎de parcă nu v-ar păsa de ce vorbim.
‎Câți oșteni are Haesten?
‎Vreo mie, poate.
‎- Și o cetate. ‎- Beamfleot.
‎De ce socoți că-l poți înfrânge, ‎deși pare cu neputință?
‎E nevoie de 3.000 de oșteni ‎pentru asediu. Mulți ar pieri.
‎Îl voi ademeni ‎folosindu-i ura față de mine.
‎Putem ataca în număr mic, ‎ca apoi să ne retragem.
‎Haesten nu va pierde prilejul ‎de a mă răpune.
‎În câmp deschis, cu oaste mare, ‎am avea o șansă.
‎- Dar tot vor pieri oșteni. ‎- Așa e la război.
‎Vor pieri la Beamfleot, ‎ori aici și la Winchester.
‎Dar înfrângerea lui Haesten ‎poate împiedica un război mai mare.
‎Adevăr grăiește, stăpâne.
‎Un războinic e descurajat ‎de vestea înfrângerii.
‎Planul poate da roade, ‎dar lui Uhtred îi trebuie o oaste.
‎Nici eu nu mă las așa lesne ‎luat de diavol.
‎Cetatea Beamfleot e împresurată ‎de un codru des.
‎- Putem piti oastea acolo. ‎- Da, stăpâne.
‎Putem piti 500 de oșteni sau mai mulți.
‎Atunci îi vei avea.
‎- Îți poți ține făgăduiala? ‎- Altfel n-aș merita să fiu numit rege.
‎Eduard, ești încredințat?
‎Stabilește ziua atacului și voi fi acolo.
‎Vei avea oastea cerută.
‎Scoate-l pe Haesten din cetate. ‎Oastea noastră va pândi în codru.
‎Îți făgăduiesc.
‎Deschideți poarta!
‎Nu poți face ce ai făgăduit ‎fără învoirea regelui.
‎Voi vorbi cu el.
‎Nu zăbovi prea mult!
‎Dacă te refuză, ‎să ai timp să stărui pe lângă el.
‎- Să-l implor? ‎- La nevoie, da.
‎Era frig. Am aprins focul.
‎- Sper că nu ți-e cu supărare. ‎- Avem slugi care să facă focul.
‎Vino! Șezi la masă.
‎Nu am poftă.
‎- Când te întorci la Wincelcumb? ‎- N-am de gând să mă întorc.
‎I-am dat străjile lui Uhtred. Rămân aici.
‎Îmi voi însoți în luptă soțul ‎și oastea din Mercia.
‎Dacă-mi îngădui să o spun, ‎nu păreai deloc tulburat,
‎nici surprins ‎că Haesten a încercat să-mi ia viața.
‎- Nu ți-e pe plac reacția de acum? ‎- Ba da. Mulțam frumos.
‎Draga mea, fii încredințată ‎că nu voi avea odihnă
‎până nu voi afla adevărul ‎celor petrecute...
‎și până ce vinovații nu vor plăti ‎cu viața.
‎Haesten, de pildă, e vinovat pentru atac.
‎- De ce nu-l pedepsești? ‎- E nevoie de mine aici.
‎Și tata îmi va face dreptate ‎și mă va răzbuna.
‎De va trăi destul.
‎Mă rog să trăiască!
‎Mi-a revenit pofta de mâncare.
‎Am săgetat cu mâna mea șoldanul ăsta.
‎Dar nu doar de asta te umfli în pene.
‎Da. Alfred a crăpat ‎și am sub ochi o femeie frumoasă.
‎Sunt a altuia.
‎- Va veni. ‎- Curând, trag nădejde.
‎Precum șoldanul ăsta, ‎și Uhtred va fi răpus de săgeți.
‎Atunci mă vei merita, domnia ta.
‎În întregime.
‎- Cine a mai fost martor? ‎- Contează?
‎Important e că am făgăduit.
‎Stăpâne, eram acolo ‎cu domnița Aetheflaed, Finan,
‎Sihtric, Osferth ‎și poate or fi auzit și alții.
‎Tată, e un plan de luat în seamă.
‎- Am făgăduit... ‎- Ai făgăduit ce nu era al tău!
‎- Tată... ‎- Taci!
‎Părinte Beocca, dă-i de știre lui Uhtred ‎că Eduard nu îl mai susține.
‎Dar nu e așa.
‎- Uhtred a plecat deja. ‎- Trimite un olăcar!
‎Haesten ne este vrăjmaș. ‎Ne-ar prinde bine să-l atacăm...
‎- Trimite un olăcar! ‎- Mie îmi prinde bine!
‎Te implor să-mi dai ascultare!
‎De Haesten se va uni cu Cnut și Păr Roș, ‎va urma o mare bătălie.
‎Nu-s pregătit pentru ea, ‎nici pentru ce va urma.
‎Încă nu sunt rege.
‎Mă tem că urmările unei bătălii mari ‎mă vor copleși.
‎Stăpâne, nu-s războinic, nici strateg,
‎dar, dacă înfrângem o treime din oaste ‎înainte să unească, n-ar fi un lucru bun?
‎N-am mărșălui spre Beamfleot ‎să-l sprijinim pe Uhtred,
‎ci ca să ocrotim regatul.
‎Ca să amânăm o bătălie mai mare, ‎să câștig timp.
‎Cât să devin demn de a purta coroana.
‎Trebuia să fi venit la mine.
‎Dar adevăr grăiești. ‎Nu ești nici pe departe pregătit.
‎Ai făgăduit fără să ai cum ‎să te ții de cuvânt.
‎Poate nu vei fi niciodată pregătit.
‎Pleacă!
‎- Tată... ‎- Ți-am zis să pleci.
‎E cu putință să fiu mândru de el, ‎dar să clocotesc de mânie?
‎Așa e adesea ‎când e vorba de copii, stăpâne.
‎E bucățică ruptă din tine, fără îndoială.
‎Poate ajunge un ocârmuitor vrednic, ‎de va avea prilejul.
‎La arme!
‎Sculați și luați armele!
‎- La arme! ‎- Steapa!
‎Stăpâne, pornim spre Beamfleot.
‎Pregătiți-vă! Pornim!
‎Cămașa de zale pare mai grea ‎de câteva săptămâni.
‎O să mă descurc.
‎Cu voia Domnului, ne vom descotorosi ‎de Alfred și Eduard.
‎- N-am dreptate, Aldhelm? ‎- Ei îl știu pe Dumnezeul meu.
‎Danezii nu.
‎Trăiască regele!
‎Nu pleci cu ei, draga mea?
‎Locul mi-e în Mercia, domnia ta.
‎Ești norocos. Te vei întoarce la Haesten
‎și-i vei spune de-a fir a păr ‎ce ai văzut aici.
‎- Ai priceput? ‎- Da.
‎Da.
‎Uhtred a venit după tine, ‎cum ai spus că va face.
‎- Cu câți oșteni? ‎- Nu mai mult de treizeci.
‎- Atâta tot? ‎- Poate-s vreo cincizeci.
‎Nu poate decât să încerce ‎să se furișeze peste ziduri.
‎Când va mișca, îi voi reteza boașele.
‎- Treizeci de oșteni sunt nimica toată. ‎- Nu mai e nobil. N-are avere, nici moșie.
‎Atunci fă-te demn de mine, domnia ta. ‎Și dăruiește-mi prizonieri.
‎De mult nu mi-a mai cerut îndurare ‎un bărbat.
‎Marele Uhtred și oastea lui.
‎Arcașii și restul oștenilor ‎să fie pregătiți.
‎Casapul de danezi va pieri ‎în zorii zilei de azi.
‎Da, domnia ta.
‎Uhtred! Ce priveliște înspăimântătoare!
‎Ești un laș, Haesten! ‎Stai pitit în cetate.
‎Când popii lui Eoferwic au atacat, ‎ai dat bir cu fugiții.
‎Și când Sigefrid l-a atacat pe Alfred. ‎La fel, la mănăstire.
‎Ți-am luat muierea!
‎Câtă vreme mai am suflare, ‎rămâne a mea!
‎Luptă cu mine! Te aștept în luminiș.
‎Adu doar o strajă ‎și să ne măsurăm în luptă dreaptă!
‎- Ți s-a urât cu viața, Uhtred? ‎- Vreau să isprăvim odată!
‎Dar socot că o să rămâi ‎pitit în cetate, ca un laș.
‎Barzii vor cânta despre lașitatea ta. ‎Îi voi plăti chiar eu!
‎Nu sunt laș, casapule de danezi!
‎Dacă îți dorești așa mult pieirea, ‎o vei căpăta!
‎Domnia ta, s-a făcut.
‎S-a scurs jumătate de zi.
‎Poate se teme de popă.
‎Plecăm!
‎Domnia ta!
‎Fugiți!
‎Stați!
‎Pe două rânduri!
‎Sus scuturile!
‎Împresurați-i! Să n-aibă scăpare!
‎Apoi îi nimicim până la ultimul!
‎Întoarceți-vă! În cerc!
‎Domnul să mă aibă în pază. ‎Să ne aibă în pază pe toți.
‎Așteptăm.
‎- Niciun pas înapoi! ‎- Nu avem unde, domnia ta.
‎Dă-te prins, Uhtred, ‎și restul vor scăpa cu viață.
‎Îl vreau doar pe casapul de danezi!
‎Haesten, vei căpăta doar paloșul meu ‎în găoaza ta păroasă!
‎Cum voiești. Veți pieri îngenuncheați!
‎Unde e oastea lui Alfred? De ce zăbovește?
‎Vreau țeasta lui Uhtred Ragnarson!
‎Nu vă lăsați!
‎Sihtric!
‎Nu cruțați pe nimeni!
‎Înroșiți câmpul cu sânge de saxon!
‎- Stăpâne? ‎- Rămânem pe loc.
‎Îi măcelăresc!
‎- Măria Ta, am făgăduit! ‎- Stăm pe loc.
‎- Nu-i putem lăsa să piară! ‎- Ce-ar face Uhtred?
‎Și-ar lăsa vrăjmașii să se nimicească.
‎- I-am făgăduit! ‎- Ce vei face, băiete?
‎Behăie ca oaia sau ia o hotărâre!
‎Ce să fie?
‎Subtitrarea: Irina Para