‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
‎Brida mi-a dat de veste ‎că fratele meu a fost răpus.
‎Ragnar e mort! ‎Nu chefuiește în Walhalla!
‎Zace sub niște pietre, ‎lângă lacul de la Loidis!
‎A pierit din pricină ‎că-s blestemat de Skade.
‎Moartea ne cată pe toți.
‎Ba e mâna ei!
‎Ca să-l ajut să treacă podul ‎dintre Hel și Walhalla,
‎trebuie să mă descotorosesc de ea.
‎Îți trebuie o oaste ‎ca să lupți cu a lui Haesten.
‎Tata se alătură oștii din Mercia ‎la Aegelesburg.
‎Am mers cu Aethelflaed la regele Alfred, ‎să cer ajutor.
‎Voiesc o mie de oșteni. ‎Și cetatea Beamfleot va fi a ta.
‎N-am trebuință de Beamfleot.
‎Alfred nu s-a învoit, dar fiul său, ‎prințul Eduard, mi-a făgăduit oșteni.
‎Stabilește ziua atacului și voi fi acolo.
‎Vei avea oastea cerută.
‎Încredințat că așa va fi, ‎l-am atras pe Haesten în cursă,
‎unde ne așteptam să fie atacat ‎de oamenii pitiți ai regelui.
‎Așteptăm.
‎Unde e oastea lui Alfred?
‎Îi măcelăresc!
‎Stăm pe loc.
‎Nu-i putem lăsa să piară! ‎I-am făgăduit!
‎Ce vei face, băiete?
‎Behăie ca oaia sau ia o hotărâre!
‎Ce să fie?
‎Destinul guvernează totul!
‎Măria Ta, nu mai putem șovăi!
‎Măria Ta!
‎Tată! Nu mai putem șovăi!
‎În numele Wessexului! Și al regelui!
‎În numele regelui!
‎La atac!
‎Eduard! E oastea lui Eduard!
‎Rămâneți locului cu toții!
‎Dagfinn! Toți să rămână pe loc!
‎E Alfred. Viu și nevătămat.
‎Rămâneți locului!
‎Toți să rămână pe loc!
‎Rămâneți pe loc!
‎Îi șade alături, domnia ta! Ia-o!
‎Nu!
‎DUPĂ ROMANELE SCRISE ‎DE BERNARD CORNWELL
‎Domnia ta.
‎Osferth...
‎- Osferth? ‎- E în viață, domnia ta.
‎Poate data viitoare avem noroc.
‎- M-ai văzut luptând, domnia ta? ‎- Da. Mai rar așa ceva!
‎- Trag nădejde că n-am răpus pe nimeni. ‎- Le-ai dat bătaie de cap.
‎- Mi-e frig. ‎- Pentru că-i iarnă, neghiobule.
‎Azi ai fost un războinic în toată legea.
‎O să pier, domnia ta?
‎- Nu mă tem de moarte. ‎- Ți-o interzic!
‎De cutezi să pieri, călugărașule, ‎te omor cu mâna mea!
‎O să încerc să nu mor.
‎O să te întremezi ‎pe moșia lui Aethelflaed.
‎Da, domnia ta.
‎Și Skade?
‎A luat-o Haesten.
‎Atunci nimic nu s-a schimbat. ‎Tot blestemați suntem.
‎- Doar eu. ‎- Blestemul ne atinge pe toți.
‎Și stăruie.
‎BENFLEET ‎REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
‎Stăpâne, l-am adus pe Uhtred, ‎cum ai poruncit.
‎Mulțam, Steapa.
‎Bănuiesc că răzbunarea ta o privea ‎pe clarvăzătoarea Skade.
‎De asta ești aici.
‎Dar ți-am înapoiat cetatea, stăpâne.
‎A fost o victorie zdrobitoare. ‎Îți foarte mulțumesc.
‎- Mă temeam că nu vei lupta. ‎- Cât pe ce să mai amân nițel atacul!
‎Aș fi ieșit victorios fără tine ‎și ți-ai fi meritat soarta.
‎Eduard a pornit atacul. Așa se cuvenea.
‎- Lui trebuie să-i mulțumești. ‎- A luptat cu vitejie.
‎De i-aș fi tată, m-aș mândri.
‎Skade mi-a prevestit ‎că nu mai prind încă o vară.
‎- Ea se hrănește cu temerile altora. ‎- Dar adevăr a grăit!
‎Trupul mi-e tot mai slăbit pe zi ce trece.
‎În câteva luni, chiar săptămâni, ‎mă voi prăpădi și Eduard va fi rege.
‎- A arătat ce poate. ‎- A arătat curaj.
‎Dar și că poate fi manipulat.
‎Te-ai folosit de el, văzându-ți interesul.
‎A înțeles că așa puteam slăbi vrăjmașii.
‎Danezii s-au oprit din marș. ‎Nu vor mai ataca iarna asta.
‎Îți ponegrești fiul, ‎doar ca să mă acuzi că-l manipulez!
‎Cumva, se pare ‎că ai intrat în grațiile lui Eduard.
‎- S-a ținut de cuvânt. ‎- Da.
‎Îți cer doar să nu dai uitării fapta sa.
‎Nu voi uita. Nici că tatăl său mi-a luat ‎tot ce-mi aparținea.
‎Ești liber să mergi oriunde, ‎dar nu în Wessex. La Bebbanburg.
‎Dar tărâmul acela rămâne ‎un vis îndepărtat.
‎La fel ca Englitera, stăpâne.
‎Danezii nu vor părăsi aceste țărmuri.
‎Niciodată.
‎Voi merge pe moșia domniței Aethelflaed.
‎Socot că e încă în primejdie.
‎Măria Ta.
‎Adu-l pe Cnut. Trebuie să vadă asta.
‎HUNSTANTON ‎REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
‎- Haesten îmi pare sfârșit. ‎- Arată ca naiba.
‎Mi-a adus femeia.
‎- Haesten, prietene! ‎- Cnut.
‎Ține-ți sula în nădragi, Păr Roș!
‎Vezi că femeia e a mea!
‎- Ce s-a petrecut? ‎- Mi-a rămas doar ce vezi aici.
‎Ai pierdut jumătate din oșteni.
‎- Și pe Dagfinn. ‎- Cum vine asta?
‎Pentru că Alfred e viu. ‎Au atacat noaptea, cu miile.
‎- E viu? ‎- Și Uhtred e cu el.
‎- Cine zice că Alfred e viu? ‎- Eu!
‎L-am văzut călare și-n putere, ‎ca întotdeauna.
‎- Prostii, negreșit. ‎- E viu!
‎Și jumătate din oșteni mi-au pierit.
‎Dacă Uhtred e cu Alfred, ‎totul s-a încheiat înainte de a începe.
‎Nimic nu s-a încheiat. Nimic! ‎Rămânem puternici!
‎- Cum ai pus mâna pe Skade? ‎- Nu contează!
‎- Haesten l-a cruțat pe Uhtred. ‎- Ține-ți gura!
‎- E adevărat. ‎- Nu ne pasă!
‎Putea să-i ucidă lesne ‎pe Uhtred și pe prințesă,
‎dar m-a voit pe mine.
‎Gândește cu mădularul.
‎- De ce râzi, Păr Roș? ‎- Mi-era dor de limba ei ascuțită.
‎E a mea! Nu mai pierd nimic!
‎Trebuie să fim o oaste unită.
‎Haesten, hodinește-te, ‎apoi vorbim toți trei
‎ce facem mai departe, ‎la un sfat de război.
‎Adică noi patru.
‎Aethelwold, de mai scoți vreo vorbă, ‎îți retez căpățâna.
‎Prea bine.
‎Nu mai scot nicio vorbă.
‎DROITWICH ‎MOȘIA LUI AETHELFLAED DIN MERCIA
‎Nu ți-e foame?
‎Nu-mi arde să sărbătoresc.
‎Ce ții acolo? E ciocanul lui Thor?
‎- Da. ‎- De la Ragnar Neînfricatul.
‎- Ți-am istorisit povestea? ‎- În câteva rânduri.
‎De-acum vor fi împreună, ‎tată și fiu, în Walhalla.
‎Asta ți-e credința, nu?
‎Trebuie să merg la el. ‎Îmi las oștenii aici.
‎Uhtred, știu ce ai jertfit ‎ca să-mi sari în ajutor.
‎Știu că ai plătit scump.
‎A fost hotărârea mea, domniță. ‎Asta am voit să fac.
‎Voiesc ca Mercia să-ți fie casă, ‎deopotrivă cu oamenii tăi.
‎Îți pot da moșie...
‎Mulțam, domniță, ‎dar rogu-te să nu mai spui nimic.
‎Unde sunt duși prizonierii?
‎În sala mare. ‎Am poruncit să capete merinde.
‎Vino cu noi, domniță Aethelflaed...
‎Ține-ți gura, Dagfinn, ‎sau îți retez limba!
‎Nu mi-e pe plac ‎că vrăjmașii sălășluiesc în casa mea.
‎Îți dau pace.
‎- Ce știi de Osferth? ‎- Doarme. Asta ar trebui să facem toți.
‎Cum se întremează, ‎să încercăm s-o redobândim pe Skade.
‎Din nou.
‎Câtă vreme e liberă, domnia ta, ‎ești blestemat.
‎E la danezi. ‎E cu neputință să ajungem la ea.
‎- Nu ne vom căta pieirea. ‎- Moartea ne va găsi singură.
‎- Ai ceva de zis, Sihtric? ‎- Nu.
‎Doar că au pierit deja destui.
‎Ca războinic, ‎viața ți-e mereu în primejdie.
‎Sunt hotărât să merg la Ragnar, ‎să-și găsească pacea.
‎La mormântul lui vei găsi doar stafii.
‎Să-i fiți pavăză lui Aethelflaed ‎și să vă hodiniți!
‎Niciun om de-al lui Uhtred nu va avea ‎odihnă până n-o redobândim pe Skade.
‎Sihtric, ești beat și ostenit.
‎Da, am ostenit mărșăluind aiurea ‎între miazănoapte și miazăzi,
‎fiind numit „trădător”, ‎părăsindu-mi soața!
‎- Și pentru ce? ‎- Atunci pleacă, băiete!
‎- Uhtred, nu voiești să spui asta. ‎- Dacă ești nemulțumit, pleacă!
‎Am luptat pentru tine!
‎- Lupți pentru că-ți place. ‎- Și tu te lepezi într-o clipită de mine!
‎- Nu-mi pasă ce faci. ‎- Nu vorbește serios.
‎Îi pasă de tine. ‎Hai să ne așezăm cu toții.
‎Stai sau pleacă, Sihtric Kjartanson. ‎Tu alegi!
‎Dacă vrei să ne înfruntăm în luptă, ‎s-o facem, Uhtred de Bebbanburg!
‎Nimeni nu se va înfrunta. Culcați-vă!
‎Dormiți!
‎Doamne...
‎Du prizonierii înapoi în cocină, ‎în lanțuri!
‎Sihtric!
‎Plec când se crapă de ziuă, ‎dar mă voi întoarce.
‎Dacă te mai găsesc aici...
‎o să te răpun.
‎De ce?
‎Ne-a blestemat pe toți!
‎Ea v-a blestemat pe toți ‎și Uhtred i-a îngăduit-o.
‎Ține-ți fleanca!
‎Lasă-l baltă, băiete! E singura ta șansă. ‎Mai presus de toate, ești danez!
‎Taci!
‎Ți-ai părăsit cetatea ‎și oștenii te-au părăsit la rândul lor.
‎- Unii. ‎- Ai picat în cursa lui Alfred.
‎Știam că Alfred e mort.
‎De la olăcarul tău.
‎Uhtred a întins cursa.
‎Alfred a adus oastea la Beamfleot ‎pentru că așa i-a cerut Uhtred.
‎Alfred o să crape curând, ‎dar pe Uhtred îl vrem mort.
‎Trebuia ucis la Dunholm, ‎dar Ragnar a fost slab de înger.
‎Ca să cotropim Wessexul, e musai ‎să ne descotorosim de talismanul său.
‎- Uhtred de Bebbanburg trebuie să piară. ‎- Zilele-s scurte.
‎Suntem slăbiți ‎și moartea lui Ragnar e semn rău.
‎Wessexul trebuie să aștepte.
‎Aethelwold, faci cale întoarsă ‎la Winchester.
‎Nu pot. Nu voiesc.
‎- De ce? ‎- Ne-ai făgăduit o oaste saxonă.
‎- E vremea să te ții de cuvânt. ‎- După moartea lui Alfred.
‎Aethelred din Mercia e gata să trădeze, ‎ca mulți alții.
‎Dar nu pot fi de folos ‎de Alfred mă va răpune.
‎- Îi vei cere iertare. ‎- Nu mă va asculta.
‎Atunci vei cerși îndurare!
‎Îmi vei aduce o oaste saxonă.
‎Dacă Uhtred i s-a alăturat lui Alfred ‎la Winchester, îl vei răpune.
‎- Cum voi face asta? ‎- Cum l-ai răpus pe Ragnar.
‎Domnia ta...
‎N-avea el atâta cutezanță!
‎Domnia ta, învață să-ți ții gura.
‎Nătărăul ăsta l-a răpus pe Ragnar?
‎- Cnut vorbea în șagă. ‎- Când dormea.
‎Nu dormea.
‎A fost care pe care. Nu-s prost.
‎Nimeni nu va sufla o vorbă despre asta.
‎- Ești în cârdășie cu el? ‎- Nu-mi mai pasă de moartea lui.
‎Voiești să ocârmuiești?
‎Ragnar nu trebuia ‎să-l lase în viață pe Uhtred.
‎Nu trebuia să-i îngăduie ‎să plece cu femeia ta.
‎Care e acum femeia mea.
‎Cine va lua oștenii lui Ragnar?
‎Oștenii îi aparțin Bridei. ‎Îi așteaptă doar întoarcerea.
‎Aethelwold, mâine vei pleca.
‎Deci plec în Wessex ‎să-mi las hoitul acolo
‎și, din mormânt, voi strânge oaste ‎să-l ucid pe cel mai de seamă războinic.
‎Voiești bere, domnia ta?
‎Mai încape vorbă?
‎Îți mulțumesc că mi-ai reamintit ‎că-s nobil, Offa...
‎slujitorul meu credincios.
‎Noi doi ne așternem la drum.
‎Mă voi întoarce la Winchester, ‎iar tu vei ajunge din țăran, nobil.
‎Nu pricep.
‎Firește, ești bătut în cap.
‎La fel cum am fost eu.
‎Însă, de duci la bun sfârșit ‎sarcina ce ți-o dau,
‎vei fi răsplătit cu o moșie și un rang, ‎ealdormanule Offa.
‎Te fac scăpat dacă mă duci în tabăra ta.
‎Nu-i mai ești juruit lui Uhtred, băiete?
‎Uhtred e blestemat ‎și și-a pierdut mințile.
‎Sunt la mila zeilor și asta e voia lor. ‎Ești cu mine sau ba?
‎Știam că vei veni.
‎Mă strigă în vis.
‎Din Niflheim.
‎Îmi cere să-l ajut ‎să treacă din Hel în Walhalla.
‎De mi-ar fi cu putință, ‎taman asta aș face.
‎Tu voiești doar să fii iertat.
‎Te-ai lepădat de el de trei ori.
‎Așa a vrut soarta, nu eu.
‎Ce faci? Vom îngheța!
‎În Niflheim e mai frig ‎decât îți va fi ție vreodată.
‎Se cade să suferim precum Ragnar.
‎Nu vei avea parte de căldură aici!
‎- Mă culc. ‎- Înfofolită-n blănuri?
‎Dă-mi puterea ta...
‎însuflețirea și înțelepciunea ta.
‎Dă-mi iubirea ta, frate.
‎Căci eu te voi iubi de-a pururi.
‎Eduard.
‎Ești tare curat azi. ‎Ai doar un semn aici.
‎Mamă, rogu-te...
‎- Te ia peste picior. ‎- De ajuns!
‎Măria Ta, nu voiesc să te tulbur.
‎Dar socot că avem de vorbit.
‎Vorbește fără ocolișuri, Eduard. ‎Regele apreciază sinceritatea.
‎Nu regret că i-am făcut ‎acea făgăduială lui Uhtred,
‎că m-am ținut de cuvânt ‎și că am izbândit în bătălie.
‎Dar știu prea bine ‎că am făcut ce nu se cuvenea.
‎M-am ridicat împotriva ta.
‎Primesc orice osândă ‎socoți că mi se cuvine.
‎Fără îngăduiala mea, ‎mi-ai juruit oastea unui trădător.
‎Ai condus-o în luptă, fără învoirea mea.
‎Purtarea ta n-a fost demnă de un prinț.
‎Ci de un rege!
‎Wessexul va fi curând al tău.
‎E puternic deocamdată, ‎dar Englitera rămâne în cumpănă.
‎Viitorul ei nu atârnă ‎doar de bătălii și de oșteni,
‎ci și de acorduri.
‎Voim s-o cunoști pe domnița Aelflaed.
‎E vremea.
‎Mariajul va întări Wessexul și coroana.
‎Coroana ta.
‎Voi face tot ce-mi va sta în putință ‎pentru Wessex și pentru regele meu.
‎Îi cunoști?
‎Aș zice că-s danezi.
‎- Da, dar îi cunoști? ‎- Nu.
‎- Să plecăm. Mâncăm mai târziu. ‎- Unde mergem?
‎Într-un cătun amărât, ‎pe drumul spre Legaceaster.
‎Nu știu cum să-l ajutăm ‎pe Ragnar să scape din Niflheim.
‎Dar nu-mi văd de viață ‎până nu încerc, măcar.
‎Ce e în acel cătun?
‎Un clarvăzător.
‎Ți-l amintești pe Storri?
‎- E o scârnăvie. ‎- Așa e.
‎Dar era clarvăzătorul lui Ubba, ‎al unui războinic danez.
‎El știe cel mai bine ‎cum ajungem la un războinic răpus.
‎Au plecat.
‎Putem ajunge în cătun în două zile.
‎Da.
‎De mai tragi o săgeată, îți scot ochii! ‎Știu cine te-a trimis!
‎Zău?
‎Spune-i lui Cnut ‎că mă întorc la vremea cuvenită!
‎Cnut îl vrea mort pe casapul de danezi.
‎E cu mine! E sub pavăza mea.
‎Îi va plăti greutatea țestei în argint.
‎Am o țeastă mititică.
‎Arată-te!
‎Eu îl voi răpune pe Uhtred... ‎tot la vremea cuvenită.
‎Vezi-ți de drum cât mai ai boașe.
‎Cnut va prinde de știre că-l ocrotești.
‎Spune-i că mă întorc ‎și-i voi da oștenii mei.
‎Va ști tâlcul cuvintelor mele. Du-te!
‎Du-te!
‎Nu te schimbi defel, muiere!
‎Te-am cruțat de dragul lui Ragnar.
‎Aud că Uhtred s-a dus la miazănoapte, ‎la mormântul lui Ragnar.
‎Singur sau cu oștenii lui?
‎Singur.
‎- Oștenii au rămas cu Aethelflaed. ‎- Așa deci...
‎Are mare trebuință ‎de îndrumarea Domnului.
‎Stăpâne, și de l-aș boteza ‎de o mie de ori,
‎nu s-ar lipi de el decât peștii.
‎Fiul meu va avea trebuință de el.
‎Mă doare sufletul să o spun, dar așa este.
‎Eduard va avea trebuință de Uhtred.
‎Dar se cade să rămână un proscris ‎până după moartea mea.
‎Asta ți-e voia, stăpâne?
‎Da, dar ți-o pot împărtăși doar ție.
‎Nu pot da această poruncă.
‎Soața mea se va împotrivi ‎oricărei legături între Uhtred și Eduard.
‎Dar Eduard trebuie să hotărască singur, ‎cu tine drept sfetnic, părinte Beocca.
‎Da, stăpâne.
‎Îi dai oștenii tăi lui Cnut?
‎- Fac ce poftesc cu ei. ‎- O să fii femeia lui?
‎- Nu-i treaba ta. ‎- Am dreptate?
‎Trebuie să supraviețuiesc cumva. ‎Nătărăii ăia nu vor urma o femeie.
‎Dar Cnut? E o jivină!
‎Tu ce m-ai povățui?
‎Să-ți dau ție oștenii? ‎Să ataci Bebbanburgul?
‎N-o vei face nici în ruptului capului, ‎căci ești saxon.
‎E o jivină. ‎Spun doar că meriți un bărbat mai de soi.
‎- Du-te să te ușurezi! ‎- Nu-mi vine.
‎Atunci hai să-l găsim ‎pe scârbavnicul de Storri.
‎E a doua oară când îl căutăm pe Storri.
‎Ultima oară, l-ai izgonit ‎cu un băț vârât în dos.
‎Îmi amintesc. N-am uitat nicio clipă.
‎- Ce tineri eram atunci! ‎- Eram danezi.
‎- Ne întrecem peste deal? ‎- De ce?
‎- De ce nu? ‎- Copilării...
‎- Ți-e frică să pierzi? ‎- Copilării!
‎Mă gândesc la Gisela în fiece dimineață ‎și-n fiecare seară.
‎Înțeleg.
‎Nu-l pot disprețui pe Ragnar ‎că era muieratic.
‎- Îl iubeai. ‎- Mai mult decât a știut vreodată.
‎Nu pot îndura gândul ‎că acum e pe tărâmul morților.
‎Îți jur că nu te părăsesc ‎până nu găsim calea de a-l ajuta.
‎Sau până nu mă ucizi.
‎Atunci găsește repede o cale, ‎pentru că te voi răpune cât de curând.
‎Nu te pot ierta, Uhtred...
‎că l-ai lăsat la greu.
‎- O dată. ‎- De trei ori.
‎O singură dată i-am greșit, ‎când l-am slujit un an pe Alfred.
‎I-ai închinat viața ta.
‎A doua oară m-am juruit lui Alfred ‎căci n-am avut de ales.
‎Un bărbat are mereu de ales.
‎După bătălia de la Ethandun...
‎când Ragnar a ajuns ostatic, ‎Alfred l-a trimis la miazănoapte,
‎să mă elibereze din robie.
‎Eram acolo.
‎Ragnar m-a eliberat...
‎apoi ne-am dus s-o salvăm pe Gisela.
‎- Acolo am ucis un popă. ‎- Bine ai făcut!
‎Pentru că Ragnar nu m-a împiedicat...
‎Cum eram sub pavăza lui, ‎Alfred a aruncat vina asupra lui Ragnar.
‎Urma să-l judece și să-i ia viața.
‎Mi-a dat să aleg ‎între a mă jurui din nou lui Alfred
‎și viața fratelui meu.
‎Nu i-ai zis lui Ragnar.
‎În numele lui Ragnar...
‎și al meu.
‎Te-am iubit întotdeauna.
‎Nu ca pe o soață.
‎Nu te-am mai iubit ca pe o soață...
‎Dar vei fi mereu jumătatea mea.
‎Și cea care te scoate din minți, ‎așa ai zis.
‎E adevărat.
‎Aici îl vom găsi pe Storri?
‎SALFORD ‎REGATUL NORTHUMBRIA
‎Îl văd.
‎Zeii țin cu noi.
‎De la soața ta?
‎- Ce e? ‎- E de rău.
‎Berea?
‎Soața ta va zămisli mulți prunci, ‎dar nu-i va naște vii.
‎- Îmi pare rău. Zeii sunt cruzi uneori. ‎- Sigur e ceva de făcut!
‎Te povățuiesc să-ți iei altă soață.
‎Îl disprețuiesc.
‎Ne e trebuincios.
‎Nu vă apropiați!
‎Știu să lupt!
‎Storri, știi să crești găini, ‎o capră și să puți.
‎Atâta tot.
‎Uhtred... Ragnarson.
‎Și pe tine te știu. Mi te amintesc!
‎- Vrem doar știința ta. ‎- În schimbul vieții.
‎M-a înjosit!
‎M-ai înjosit cu o cracă!
‎- M-am căcat cu sânge zile întregi! ‎- Storri!
‎- Vom plăti. ‎- Ba nu!
‎Nu-ți vrem răul și vom plăti.
‎Să nu se apropie de fundul meu! Pricepi?
‎Jură!
‎Nu o să se apropie de fundul tău.
‎Îmi era drag Ragnar cel Tânăr ‎și taică-său, Neînfricatul.
‎Iar acum rătăcește ‎în Niflheim cel înghețat...
‎Niciun războinic nu merită ‎așa o soartă.
‎- Atunci ne vei ajuta? ‎- Mi-ar plăcea.
‎Dar aș stărui pe lângă zei.
‎Le-aș cere o dezlegare, ‎poate de nenumărate ori.
‎- Și-aș cere plată de fiecare dată. ‎- N-am venit să ne jecmănești.
‎Nu. Ați venit să-l salvați ‎pe Ragnar cel Tânăr, nu-i așa?
‎În seara asta ne vei da răspuns ‎sau vei pieri.
‎Îi îngădui să mă ia așa?
‎Ajută-ne și te vom plăti, ‎dar în seara asta.
‎Îngăduiți-mi să mă pregătesc, atunci. ‎Dar aveți noroc.
‎Am tot ce mi-e de trebuință, ‎spre norocul lui Ragnar cel Tânăr.
‎Trebuie să sacrificăm o puică.
‎Dar nu pe cea mică. I-am pus și nume!
‎Cum îi spui?
‎Mare mirare de n-o calcă ca cocoșul...
‎Storri?
‎- Uhtred? ‎- A fugit.
‎A fugit!
‎Jur că n-am vrut să fug. ‎Dar ăsta mi-e năravul.
‎Socot că blestemul meu s-a adeverit.
‎Așa-i.
‎Mi-am pierdut familia, soțul.
‎Drept plată, pot să te ajut ‎să ajungi la Ragnar.
‎Mi-era pe plac.
‎Rogu-te, nu mă ucide!
‎Nu-i îngădui să mă răpună! ‎Văd bine că ar vrea.
‎- Cică ne poate ajuta. ‎- Am auzit.
‎Poate credeți că mă tem de moarte. ‎Nu-i așa.
‎Uneori, aș primi-o cu brațele deschise.
‎- Aproape am isprăvit. ‎- Ce pui acolo?
‎Parcă-ți trebuiau ciuperci ‎ca să vorbești cu zeii.
‎Da, ciupercile-s de căpătâi. ‎Dar ăsta e alt amestec.
‎Adică?
‎Mă ajută să mă răhățesc.
‎- Ne joci pe degete! ‎- Nu.
‎Sau poate că da.
‎Sau poate că asta-i o otravă, ‎ca să-mi curm zilele.
‎Chiar vă joc pe degete, ‎dar mă ajută să mă răhățesc.
‎Spune-ne cum îl ajutăm pe Ragnar, ‎sau te spintec de la sulă până-n gâtlej!
‎- Știu întocmai cum să-l ajutați. ‎- Atunci grăiește!
‎- Și lasă altele! ‎- Prea bine.
‎Zeița Hel...
‎va elibera sufletul fratelui tău...
‎dar numai în schimbul altuia.
‎Răpune-l pe ucigașul lui Ragnar...
‎Cel ce l-a condamnat.
‎Vei înmuia sabia în sângele lui Ragnar
‎și cu acea sabie îl vei răpune ‎pe cel ce l-a trimis în Hel.
‎Doar așa va fi liber ‎să chefuiască în Walhalla.
‎Ragnar e mort. ‎Sângele i s-a înnegrit, e praf acum.
‎Nu curge prin venele altora?
‎Thyra.
‎- Cine e Thyra? ‎- Sora lui Ragnar.
‎Atunci știți ce aveți de făcut.
‎- Dați-mi pace și plătiți-mă! ‎- Mulțam.
‎Mai am ceva de întrebat.
‎- Voi plăti. ‎- Întreabă!
‎Cum scap de un blestem?
‎Știam eu! ‎Am văzut negura de pe umărul tău.
‎Plata ta.
‎Tu n-ai ceva pentru mine, Uhtred?
‎- Brida, nu! ‎- Ba da! Încrede-te în mine!
‎Nu-l atinge!
‎Dă-mi crezare și nu te băga!
‎Nu!
‎Brida?
‎Am făcut ce se cuvenea ‎ca să destram blestemul.
‎Vrăjitorul trebuie răpus ‎fără să tai pielea și fără să verși sânge.
‎La fel trebuie să faci cu Skade.
‎Dacă nu poți, fă-o femeia ta!
‎- Când te-a blestemat? ‎- Demult, când eram tineri.
‎M-a blestemat în ziua ‎când i-am vârât craca în dos.
‎De atunci sunt stearpă.
‎- Ți-ai destrămat blestemul. ‎- Da, dacă mai are importanță.
‎De ce abia acum?
‎Mai presus de orice, eram războinică.
‎Pentru că sunt o neroadă.
‎Nu ești neroadă. ‎Ești cea mai curajoasă războinică.
‎Știam cum să destram blestemul ‎dinainte să ajungi la Dunholm.
‎Ți-am tăinuit asta, știind că vei pleca.
‎Voiam să te văd pătimind.
‎Te-am iubit, Uhtred, dar ce-a fost a fost.
‎Nu-ți dau crezare.
‎Noi doi suntem unul și același.
‎De când te-am prins de mână ‎pe treptele sălii mari din Eoferwic,
‎ne-am legat destinele.
‎Poate nu-ți sunt pe plac, ‎mă urăști, mă disprețuiești uneori...
‎dar dragostea nu piere niciodată.
‎E veșnică.
‎O voi găsi pe Skade ‎și voi destrăma blestemul.
‎Apoi voi merge la Thyra.
‎Eu voi afla cine l-a răpus pe Ragnar.
‎Și-l vom trimite în Walhalla?
‎Ne vom întâlni cândva pe câmpul de luptă.
‎Nu voi șovăi să te ucid.
‎Asta nu înseamnă că nu mă iubești.
‎Subtitrarea: Irina Para