ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Я Утред, син Утреда.
Бріда розповіла мені, що мого брата вбили.
Раґнар мертвий! Він не пирує у Вальгаллі!
Натомість він лежить під купою каміння біля Лоідісу!
Він помер, бо я й досі проклятий Скейд.
Смерть прийде до кожного з нас.
Це вона!
Щоб він зміг перейти міст між Гельгеймом і Вальгаллою,
мені треба позбутися її.
Щоб розбити армію Гестена, тобі знадобиться власна армія.
Батько зустрінеться з мерсійцями в Еґельсбурзі.
Тож разом з Етельфледою я вирушив до короля Альфреда просити про допомогу.
Тисяча чоловік, і Біамфлеот ваш.
Мені не потрібен Біамфлеот.
Коли Альфред відмовив, принц Едвард пообіцяв мені військо.
Признач день атаки, і я буду там.
У тебе буде військо.
За таких гарантій ми виманили Гестена з фортеці, заманили його в пастку
і чекали, коли король нападе із засідки.
Чекаємо.
Мілорде, де Альфред з військом?
Їх усіх переб'ють!
Тримаємо позиції.
Не можна просто стояти й дивитися, як вони помирають! Я дав слово!
То що ти зробиш? Можеш і далі скиглити,
а можеш прийняти рішення!
Що зробиш?
Доля править усім!
Мій королю, не можна більше чекати.
Ваша величносте!
Батьку! Не можна більше чекати!
За Вессекс! І за короля!
За короля!
Уперед!
Едвард! Це Едвард і його військо!
Усім стояти! Нікому не відступати!
Даґфіне! Нікому не відступати!
Це Альфред. Він живий.
Стояти!
Усім стояти!
Стояти!
Ми тут через неї, мілорде. Хапайте її!
Ні!
ЗА МОТИВАМИ РОМАНІВ БЕРНАРДА КОРНВЕЛЛА
Мілорде!
Осферт...
-Осферте? -Він живий, командире.
Можливо, нам поталанить наступного разу.
Бачили, як я бився, мілорде?
Бачив. Це було те ще видовище.
-Сподіваюся, що нікого не вбив. -Ти багатьом завдав клопоту.
-Холодно. -Бо зараз зима, бовдуре.
Сьогодні ти був воїном, Осферте.
Я помру, мілорде?
-Я не боюся цього. -Я тобі забороняю.
Тільки спробуй, малий, я тебе сам вб'ю.
Тоді триматимуся.
Повернемося до маєтку Етельфледи – там відпочинеш і одужаєш.
Так, мілорде.
Що зі Скейд?
Її забрав Гестен.
Тоді нічого не змінилося. Ми й досі прокляті.
-Я один проклятий. -Це зачіпає усіх нас, командире.
Як і раніше.
БІАМФЛЕОТ
БІНФЛІТ КОРОЛІВСТВО СХІДНА АНГЛІЯ
Утред, правителю, як ви веліли.
Дякую, Стеапо.
Гадаю, твоя помста передбачала повернення провидиці, Скейд?
Ти прибув саме по неї.
А замість неї повернув вам фортецю.
Це була рішуча перемога. Я вдячний.
Я боявся, ви не вступите в бій.
Мені кортіло трохи відкласти атаку.
Ми б святкували перемогу без тебе. Це все, на що ти заслуговуєш.
Атакувати наказав Едвард. Так було треба.
-Дякуй йому. -Він бився відважно.
На місці його батька я б пишався.
Скейд мені напророчила, що я не доживу до наступного літа.
-Скейд живиться людськими страхами. -І все ж таки, я знаю, що це правда.
Я відчуваю, як моє тіло день по дню слабшає.
За кілька місяців чи навіть тижнів мене не стане, і корону дістане Едвард.
-Він довів, що гідний цього. -Від довів свою відвагу.
Але й те, що ним можна маніпулювати.
Ти використав його у власних цілях.
Ні, він побачив можливість ослабити ворога.
Наступ данців зупинено. Цієї зими вони не нападуть.
Ви применшуєте заслуги сина, щоб звинуватити мене в маніпулюванні!
Хай там як, схоже, Едвард тобі благоволить.
-Він дотримався свого слова. -Так.
Я лише прошу тебе не забути, що він зробив.
Я цього не забуду. Як і того, що його батько відібрав у мене
все, що в мене було.
Можеш їхати будь-куди, окрім Вессексу. У Беббанбурґ, якщо забажаєш.
Хоча ті землі, як і раніше, недосяжні.
Як і Англія, мілорде.
Данці ніколи не покинуть ці землі.
Ніколи.
Я вирушу до маєтку леді Етельфледи.
Гадаю, вона досі в небезпеці.
Ваша величносте.
Поклич Кнута, він має це побачити.
ГУНСТАНСТУН
ГАНСТАНТОН КОРОЛІВСТВО СХІДНА АНГЛІЯ
-Гестен виглядає розбитим. -Він виглядає, наче шматок лайна.
З ним моя жінка.
-Ярле Гестене, друже мій. -Кнуте.
Наставляй члена кудись в інший бік, Кривавоволосий.
Не спокушайся, ця жінка моя.
-Що сталося? -Я втратив усе, окрім того, що бачите.
Ти втратив більше половини людей.
-І Даґфіна. -Як?
Альфред живий – ось як. Він привів уночі тисячу чоловік.
-Він живий? -І з ним Утред.
-Хто сказав, що Альфред живий? -Я сказав!
Я бачив його на коні, живісінького, як і раніше.
-Це маячня. Не може цього бути. -Він живий!
А половина моїх людей – ні!
Якщо Утред із Альфредом, то це кінець усьому.
Ніякий це не кінець. Це не кінець! Ми все ще сильні!
-Звідки в тебе Скейд? -Це неважливо!
-Гестен пощадив Утреда. -Стули пельку!
-Це правда. -Нам байдуже!
Він міг легко вбити обох, Утреда і принцесу,
але натомість забажав мене.
Він думає членом.
-Тобі весело, Кривавоволосий? -Я скучив за її гострим язиком.
Вона моя. Більше я нічого не втрачу!
Ми – єдине військо!
Гестене, відпочинь, а тоді зберемося втрьох
і вирішимо, що робити далі. Влаштуємо військову раду.
Тобто, вчотирьох?
Етельвольде, ще слово, і я тобі відріжу голову.
Гаразд.
Більше ані слова.
СОЛТВІК
ДРОЙТВІЧ МАЄТОК ЕТЕЛЬФЛЕДИ В МЕРСІЇ
Не хочеш їсти?
Не хочу святкувати.
Що це у тебе в руці? Молот Тора?
-Так. -Від Раґнара Безстрашного.
-Я розповідав? -Раз чи два.
Вони тепер разом у Вальгаллі: батько й син.
У це ти віриш, чи не так?
Я маю піти до нього. Мої люди залишаться.
Утреде, я знаю, чим ти пожертвував, щоб допомогти мені.
Знаю, чого це тобі коштувало.
Це був мій вибір, міледі.
Я сам цього хотів.
Я хочу, щоб Мерсія стала домом тобі й твоїм людям.
Я можу виділити землю. Я...
Я вдячний вам, міледі, але прошу, не будемо про це.
Куди це ведуть полонених?
До чертогу, щоб нагодувати. За моїм наказом.
Приєднуйтеся, леді Етельфледо...
Притримай язика, Даґфіне, або відріжу!
Мені не подобається тримати ворогів всередині фортеці.
Я залишу тебе відпочивати.
-Як Осферт? -Спить. Нам усім теж не завадило б.
Коли він одужає, треба спробувати дістати Скейд.
Знов.
Допоки вона на волі, ти проклятий, командире.
Скейд у данців. Нам її не дістати.
-Ми не ганятимемося за нею до смерті. -Смерть однаково нас знайде.
-Бажаєш щось сказати, Сітріку? -Не бажає.
Окрім того, що вже багато наших загинуло.
Ти воїн. Усім воїнам загрожує смерть.
Я поїду до Раґнара. Мушу допомогти йому знайти спокій.
Біля його могили ти знайдеш лише привидів.
Ви приглянете за Етельфледою та відпочинете.
Ніхто з людей Утреда не відпочине, доки не буде повернуто Скейд.
Сітріку, ти п'яний, і ти втомився.
Так, я втомився ходити на північ, потім на південь,
вважатися зрадником, залишати свою дружину!
-Заради чого? -То йди, хлопче.
-Утреде, ти це не серйозно. -Якщо служба в мене для тебе тягар, іди.
Я бився за тебе!
-Ти бився, бо тобі це подобається! -Отак легко мене викинеш?
-Лишайся, іди – мені байдуже. -Він не серйозно.
Йому не байдуже. Давайте всі присядемо.
Лишатися чи йти – твій вибір, Сітріку К'яртансон. Зроби його!
Якщо бажаєш поєдинку, Утреде з Беббанбурґа, то давай влаштуємо.
Ніяких поєдинків і бійок не буде. Просто лягайте спати!
Лягайте спати!
Господи...
Відведи полонених назад до хліва, швидко.
Сітріку!
Я вирушу на світанку, але я повернуся.
І якщо ти ще будеш тут...
я тебе вб'ю.
Чому?
Він прокляв нас усіх!
Вас усіх прокляла вона, а Утред це дозволив.
Стули пельку.
Покинь його, хлопче. Це твій єдиний шанс. Ти данець.
Замовкни!
Ти покинув фортецю, а твої люди кинули тебе.
-Деякі. -Ти потрапив у пастку Альфреда.
Мені сказали, що Альфред мертвий.
Твій гонець сказав.
Пастку влаштував Утред.
Альфред привів військо до Біамфлеота
на прохання Утреда.
Альфред незабаром помре, але нам треба, щоб помер Утред.
Він мав померти в Дунхольмі, але Раґнар проявив слабкість.
Якщо хочемо Вессекс, треба позбавитися його талісмана.
Утред з Беббанбурґа має померти.
Дні зараз короткі.
Ми ослаблені, а смерть Раґнара – дурний знак.
Нехай Вессекс почекає.
Етельвольде, ти повернешся у Вінчестер.
Ні, я не можу.
-Навіщо? -Ти давно обіцяєш нам саксонське військо.
-Час зібрати це військо. -Так, але коли Альфред помре.
Етельред Мерсійський і багато хто у Вессексі ладні зрадити,
але мертвий я нічого не влаштую! Альфред мене вб'є!
-Попросиш пробачення. -На мене не зглянуться.
Тоді благатимеш!
Дістанеш мені саксонське військо,
а якщо Утред приєднався до Альфреда у Вінчестері – вб'єш його.
-Вбити його? Як? -Як ти вбив Раґнара.
Ярле...
Та йому б духу не стало.
Ярле Кнуте, вам би навчитися тримати язика за зубами.
Оцей бовдур убив Раґнара?
-Кнут жартує. -Уві сні.
Він не спав.
Або він, або я мав померти. Я не дурний.
Ця новина залишиться за цим столом.
-Ти до цього причетний? -Його смерть мене більше не турбує.
Бажаєш правити?
Раґнару не слід було лишати Утреда в живих.
Йому не слід було відпускати його з твоєю жінкою.
Яка тепер моя.
Хто візьме людей Раґнара?
Людей Раґнара поведе Бріда. Вони чекають на її повернення.
Етельвольде, ти вирушаєш завтра.
Тож я вирушаю до Вессекса, щоб перетворитися на труп,
з могили скликати військо й убити наймогутнішого воїна в країні?
Елю, мілорде?
Авжеж.
І дякую, що нагадав мені, що я лорд, Оффо...
мій вірний слуга.
На нас із тобою чекає подорож.
Я повернуся до Вінчестера...
а от ти пройдеш шлях від селянина до лорда.
Я не розумію.
Авжеж не розумієш. Бо ти дурний.
Як і я.
Проте, виконай наступне доручення...
і твоєю нагородою стануть землі й титул, олдермене Оффо.
Я витягну вас звідси, якщо відведете мене до свого табору.
Утред тобі більше не наказує, хлопче?
Утред проклятий і втратив розум.
Я віддався на милість богів, і це їхня воля.
Ви зі мною чи ні?
Я знала, що ти прийдеш.
Він кличе мене уві сні.
З Ніфльгейму.
Просить допомогти йому дістатися з Гельгейму до Вальгалли.
Якби я тільки міг, я б зробив це.
Ти прийшов сюди шукати прощення.
Ти покинув його тричі.
То була доля, а не мій вибір.
Що ти робиш? Ми замерзнемо!
У Ніфльгеймі набагато холодніше.
Раґнар страждає, і ми страждатимемо.
Тобі тут не знайти розради.
-Я лягаю спати. -Під хутрами?
Дай мені свою силу...
своє серце й свою мудрість.
Дай мені свою любов, брате.
А я любитиму тебе вічно.
Едварде.
Ти сьогодні виглядаєш дуже охайно. Лишень отут плямка.
Мати, будь ласка.
-Вона тебе дражнить. -Годі.
Правителю, пробачте, що потурбував.
Я хотів обговорити одне питання.
Кажи все прямо, Едварде. Король цінує відвертість.
Я не жалкую про те, що зробив... що дав слово Утреду,
що дотримався його, що потім була битва, перемога.
Але я визнаю, що перетнув межу дозволеного.
І навіть пішов проти вас.
Я прийму будь-яке покарання на ваш розсуд.
Ти пообіцяв мої людей зрадникові без мого дозволу.
Ти повів моє військо у битву, яку я не схвалював.
Твій вчинок не гідний принца.
Він гідний короля.
Вессекс незабаром буде твоїм.
Наразі він міцний, але Англія досі вразлива.
Щоб забезпечити її майбутнє, знадобляться не лише воїни й битви,
а й союзи.
Ми би хотіли, щоб ти зустрівся з леді Ельфледою.
Час настав.
Ця партія зміцнить Вессекс і корону.
Твою корону.
Я докладу всіх зусиль, володарю...
заради Вессекса і мого короля.
Ти їх знаєш?
Схожі на данців.
-Так, але ти їх знаєш? -Ні.
Треба їхати. Поїмо пізніше.
І куди ми поїдемо?
До одного глухого села по дорозі на Легасестер.
Я не знаю, як допомогти Раґнару покинути Ніфльгейм...
але я не повернуся до звичайного життя, якщо не спробую.
Що в тому селі?
Провидець.
Пам'ятаєш Сторрі?
-Сторрі – шматок лайна. -Так.
Але він був провидцем Убби. Провидцем вождя.
Якщо хтось і знає, як дістатися загиблого воїна, то це він.
Вони поїхали.
Можемо дістатися села за два дні.
Гаразд.
Ще одна стріла, і я вам очі видряпаю! Я знаю, хто вас надіслав!
Справді?
Скажіть Кнуту, я повернуся, коли буду готова!
Кнут бажає бачити Вбивцю данців мертвим.
Він зі мною! Він під моїм захистом!
За його голову дадуть її вагу сріблом.
У мене маленька голова!
Виходь!
Я вб'ю його сама, коли буду готова.
А тепер ідіть, доки яйця на місці.
Кнут почує, що ти його захищаєш.
Скажіть Кнуту, я повернуся, і тоді мої люди – його.
Він зрозуміє. А тепер ідіть.
Хутко!
Ти все така ж, жінко.
Я зберегла тебе заради Раґнара.
Мені доповіли, що Утред рушив на північ до могили Раґнара.
Один чи зі своїми людьми?
Один.
-Його люди лишилися з Етельфледою. -Зрозуміло.
Він людина, що конче потребує божої настанови.
Володарю, я міг би 1000 разів опустити Утреда в купіль,
і він би знайшов там лише рибу, але не Бога.
Мій син потребуватиме його.
Мені боляче це казати, але це так.
Утред буде потрібен Едварду.
Але він вигнанець, і має ним лишатися, доки я живий.
Таке ваше бажання?
Саме таке, але сказати його я можу тільки вам.
Це не може бути наказ.
Моя дружина точно опиратиметься зв'язку між Утредом та Едвардом.
Але Едвард має прийняти власне рішення. А ви йому зарадите, отче Беокко.
Слухаюся, володарю.
Віддаси своїх людей Кнутові?
-Це мої люди. -Станеш жінкою Кнута?
-Тебе це не стосується. -То це правда?
Я маю виживати. Чоловіки надто дурні, щоб довго слідувати за жінкою.
Але Кнут? Він пройда.
Гаразд, а ти що пропонуєш?
Віддати моїх людей тобі? Напасти на Беббанбурґ?
Бо сам ти цього ніколи не зробиш, бо ти саксонець.
Я лише кажу, що Кнут пройда, а ти заслуговуєш на краще.
-Твоя черга йти до вітру. -Мені не треба.
Тоді поїхали знайдемо цього покидька Сторрі.
Ми вдруге їдемо шукати Сторрі.
Останнього разу він поїхав від тебе з гілкою в дупі.
Я пам'ятаю. Ніколи й не забувала.
-Ми тоді були такі молоді. -Ми тоді були данцями.
-Наввипередки через пагорб? -Навіщо?
-А чому б ні? -Дитя мале.
-Боїшся програти? -Дитя мале.
Я згадую Ґізелу кожного ранку, коли прокидаюся, і ввечері, коли засинаю.
Розумію.
Я мала б ненавидіти Раґнара за всіх його жінок, але не можу.
-Ти його кохала. -Більше, ніж він думав.
Думка про те, що він зараз у Гельгеймі, нестерпна.
Присягаюся, я не покину тебе, доки не знайдемо спосіб йому допомогти.
Або доки ти мене не вб'єш.
Тоді варто шукати спосіб швидше... Бо я тебе точно вб'ю дуже скоро.
Я не можу пробачити тебе, Утреде...
за те, що покинув його.
-Лише одного разу. -Тричі.
Одного разу. Я зробив помилку. Пообіцяв Альфредові рік служби.
Ти віддав йому життя.
Я присягнув Альфредові вдруге, бо в мене не було вибору.
Вибір є завжди.
Після битви під Етандуном...
коли Раґнар став заручником Альфреда, той відправив його на північ
звільнити мене з рабства.
Я була там.
Раґнар урятував мене.
Потім ми вирушили рятувати Ґізелу.
-А тоді я вбив священика. -Добре.
А оскільки Раґнар мені не завадив...
а він за мене відповідав...
то Альфред звинуватив Раґнара.
Він збирався його судити, а потім стратити.
Мені дали вибір: або вдруге присягнути Альфредові,
або мій брат помре.
Ти не розповів Раґнару.
Від Раґнара...
і від мене.
Я завжди тебе любив.
Не як дружину.
І вже не як дружину.
Але ти назавжди половина мого життя.
І все твоє божевілля, як ти казав.
Це точно.
Це тут ми знайдемо Сторрі?
СОЛФОРД КОРОЛІВСТВО НОРТУМБРІЯ
Я його бачу.
Боги з нами.
А це від твоєї дружини.
-Що таке? -Усе погано.
Ель несмачний?
Твоя жінка народить багато дітей, але жодного живого.
На жаль, боги бувають жорстокими.
Напевно, ти можеш якось зарадити?
Раджу тобі знайти нову жінку.
Ненавиджу його.
Він нам потрібен.
Не підходьте!
Я маю силу!
Сторрі, все, що ти маєш, – це курчата, коза й огидний запах.
Ось і все.
Утред... Раґнарсон.
І ти... я тебе теж знаю.
Так, згадав.
-Нам лише потрібні твої знання. -В обмін на твоє життя.
Вона зганьбила мене.
Ти зганьбила мене! Гілкою!
-У мене кілька днів ішла кров! -Сторрі!
-Ми заплатимо. -Ні!
Ми не бажаємо тобі зла, і ми заплатимо.
Щоб вона не сміла наближатися до мого заду. Зрозуміло?
Поклянися!
Вона не наближатиметься до твого заду.
Мені подобалися Раґнар-молодший і його батько, Раґнар Безстрашний.
А тепер він у холоднечі Ніфльгейму...
Справжній воїн не заслуговує на таке.
-То ти допоможеш нам? -Я б залюбки.
Але для цього треба буде звертатися до богів,
питати в них поради, можливо, декілька разів.
-І кожен раз доведеться платити. -Ми тут не для того, щоб ти нас грабував.
Ні, ви тут, щоб урятувати Раґнара. Вірно?
Ти даси нам відповідь сьогодні, або помреш сьогодні.
Чому вона так розмовляє?
Допоможи нам, і ми заплатимо. Однак відповідь потрібна сьогодні.
Тоді дозвольте мені підготуватися. Проте, вам пощастило.
У мене тут є все необхідне. Тож Раґнару-молодшому теж поталанило.
Треба вбити курку.
Тільки не оту маленьку. У неї є ім'я.
І як її звати?
Не здивуюся, якщо він з нею спить.
Сторрі?
-Утреде? -Він утік.
Він утік!
Присягаюся, я не хотів тікати. Просто звичка.
Моє прокляття. Гадаю, воно спрацювало.
Так.
Воно коштувало мені сім'ї й чоловіка.
Я можу загладити провину, допомогти вам дістатися до Раґнара.
Він мені подобався.
Благаю, не вбивай мене.
Не дай їй убити мене. Я бачу, вона хоче.
-Каже, він може допомогти. -Я чув.
Можливо, ви подумали, що я боюся смерті. Це не так.
Гадаю, у певні моменти й б навіть їй зрадів.
-Майже закінчив. -Що це ти готуєш?
Хіба для спілкування з богами не потрібні гриби?
Так, гриби незамінні.
Але це інше зілля.
Що?
Воно допомагає мені срати.
-Гратися з нами надумав? -Ні.
А може й так.
А може, це отрута, щоб вкоротити собі віку?
Так, я жартую, але це зілля справді допомагає від запору.
Кажи, як нам допомогти Раґнару, або, присягаюся, я випатраю тебе.
-Я знаю напевно, як йому допомогти. -То кажи!
-І не базікай зайвого. -Гаразд.
Богине Гель...
віддасть душу вашого брата...
але лише в обмін на іншу душу.
Ви маєте убити вбивцю Раґнара.
Того, хто закрив для нього Вальгаллу.
Ви маєте окропити клинок кров'ю Раґнара
і лише тим клинком убити того, хто відправив його до Гельгейму.
Лише після цього він зможе увійти в бенкетні зали Вальгалли.
Раґнар мертвий. Його кров почорніла й перетворилася на порох.
Може, його кров тече в комусь іще?
Тура.
-Що за Тура? -Рідна сестра Раґнара.
Ось вам і відповідь.
А тепер щедро заплатіть і залиште мне в спокої.
Дякую.
У мене ще одне питання.
-Я заплачу. -Кажи.
Як позбутися прокляття?
Я так і знав. Я побачив темряву на твоєму плечі.
Це тобі.
У тебе є щось для мене, Утреде?
-Брідо, ні! -Так! Довірся мені!
Не чіпай його!
Вір мені! Нічого не роби!
Стій!
Брідо?
Я щойно саме позбулася прокляття.
Треба вбити чаклуна, не пошкодивши шкіру
і не проливши ані краплини крові. Ти маєш зробити те саме зі Скейд.
Або ти маєш зробити її своєю жінкою.
Коли він тебе прокляв?
Давно. Коли ми ще були юні.
Він наклав прокляття, а я встромила йому гілку в дупу. От тоді.
Відтоді я лишаюся безплідною.
-Ти зняла своє прокляття. -Так, схоже на те.
Чому так пізно?
Бо спочатку я була войовницею.
Бо дурна.
Ти не дурна. Але ти найсміливіша з усіх войовниць.
Я знала, як зняти прокляття, ще до твого приїзду в Дунхольм.
Я вирішила не казати тобі, бо знала, що ти не залишишся.
Тож я хотіла, щоб ти страждав.
Я кохала тебе, Утреде. Але це в минулому.
Я тобі не вірю.
Ми одне ціле. Ти і я.
Відколи я взяв тебе за руку на сходах в чертозі в Еофервіку, ми пов'язані.
Можеш сердитися на мене, ненавидіти, якщо хочеш, зневажати часом...
але кохання безсмертне.
Воно не зникає.
Я знайду Скейд і зніму прокляття.
А потім поїду до Тури.
Я знайду вбивцю Раґнара.
І ми відкриємо йому шлях до Вальгалли?
Колись ми зустрінемося у битві.
Я вб'ю тебе без вагань.
Це не значить, що ти мене не любиш.
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов