‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
‎Aethelwold a făcut pact cu danezii,
‎nădăjduind să-i ia tronul lui Alfred, ‎care e suferind.
‎Pot fi mijlocitor între saxoni și danezi.
‎- Te întorci la Winchester. ‎- Alfred m-ar răpune!
‎- Aethelwold e acolo, cu danezii? ‎- Da.
‎Haesten a luat-o pe vrăjitoarea Skade.
‎Dar ea încă-l ține în mreje ‎pe fostul ei stăpân, Păr Roș.
‎Și pe mine m-a fermecat.
‎V-a blestemat pe toți ‎și Uhtred i-a îngăduit-o.
‎Mă voi întoarce. ‎Dacă te mai găsesc aici, o să te răpun.
‎Nu mă mai bucur ‎de încrederea fârtaților mei.
‎Uhtred e blestemat ‎și și-a pierdut mințile.
‎Ești cu mine ori ba, Dagfinn?
‎Până și Sihtric m-a lăsat la greu.
‎Ești blestemat din nou, ‎Uhtred de Bebbanburg. Te vei ofili.
‎După moartea nedemnă ‎a fratelui meu, Ragnar...
‎Nu, Ragnar!
‎...spiritul său a fost izgonit ‎în Niflheim.
‎Așa că l-am cătat pe clarvăzătorul Storri, ‎să găsim o cale să-l eliberăm.
‎Trebuie să-l trimitem să hodinească ‎acolo unde se cuvine, în Walhalla.
‎Răpune-l pe ucigașul lui Ragnar...
‎Destinul guvernează totul!
‎DUPĂ ROMANELE SCRISE ‎DE BERNARD CORNWELL
‎DROITWICH ‎MOȘIA LUI AETHELFLAED DIN MERCIA
‎- Adu-mi bere, robule! ‎- Iaca.
‎- Ce-i? ‎- Mai bine zis, cine-i.
‎Osferth.
‎- Te-ai întors. ‎- Da.
‎Ce bine! M-am întors.
‎- Sihtric? ‎- S-a dus.
‎De multă vreme.
‎Și a luat și prizonierii, domnia ta.
‎- Ai călătorit bine? ‎- Da.
‎Știu ce am de făcut.
‎- Osferth. ‎- Domnia ta.
‎- Mai trăiești? ‎- Negreșit!
‎E aproape cu neputință ‎să ajungem la Skade.
‎E în miezul unei oști ‎de peste 2.000 de danezi.
‎- Se poate face. ‎- Cum?
‎Cu ajutorul Domnului.
‎Șuguiesc. O să hotărăsc.
‎- Când? ‎- După ce-mi trag sufletul.
‎Atunci o să faci câțiva pași cu mine.
‎Ți-o poruncesc.
‎Uhtred.
‎- Plecarea lui Sihtric... ‎- Trădarea lui.
‎A tulburat spiritele.
‎Oștenii cred că ai o parte din vină.
‎Tu și faptul că o cați pe Skade.
‎Unii nu vor voi ‎să plece iar în căutarea ei.
‎Cumpănește bine!
‎Vă dau proviziile cerute. ‎Puteți pleca în mai puțin de o zi.
‎Credeam că-mi vei cere să mai zăbovesc.
‎Nu mă cerți?
‎- Voiești să te cert? ‎- Nu.
‎Mi-a scris soțul meu. ‎Vine curând în vizită.
‎Pare-se că-i ceva urgent.
‎- Atunci mai stau până după plecarea lui. ‎- Nu. Doar vei înrăutăți lucrurile.
‎- Nu-i de ajuns că-ți poartă sâmbetele? ‎- Nu mă ascund.
‎E moșia mea ‎și acum știu ce-i poate pielea.
‎Uhtred?
‎Stați!
‎Ascultați!
‎S-a făcut nevăzut.
‎Ca fumul.
‎Știi s-o mânuiești?
‎Cum ar zice Pyrlig, cu vârful înainte.
‎Să ne despărțim...
‎Ne despărțim.
‎Cu vârful înainte.
‎Acolo!
‎Trageți! Acolo!
‎Te cunosc.
‎Îți știu chipul.
‎E un chip ca oricare altul.
‎Ești din Winchester.
‎Întrebați-mă orice și jur că nu voi minți!
‎- Ești curajos. ‎- Nu-s prost.
‎Ai fost la Dunholm.
‎- Ești omul lui Aethelwold. ‎- Așa-i, domnia ta.
‎De ce te-a trimis aici?
‎Ca să...
‎te răpun, domnia ta.
‎Și-s bucuros că am dat greș.
‎- Jalnic. ‎- Sunt bucuros!
‎Voiesc să-mi revăd soața și copiii. ‎E un lucru așa de rău?
‎Plecând din Winchester, ‎nu știam că mergem la danezi.
‎De ce v-a trimis Aethelwold ‎să-l răpuneți pe Uhtred?
‎Pentru că Uhtred e paloșul și pavăza ‎lui Alfred.
‎Iertare, domniță! N-am avut de ales.
‎Offa, du-le solie danezilor ‎și-ți cruț viața.
‎Domnia ta?
‎Familia ta din Winchester ‎va sta chezășie...
‎în caz că te rătăcești pe drum.
‎Nu, domnia ta... Ce solie să le duc?
‎Te vei întoarce la Aethelwold, ‎Haesten, Cnut și Păr Roș.
‎Spune-le că Uhtred de Bebbanburg vine ‎ca o umbră...
‎și că vor pieri ca frate-meu.
‎Îl voi trimite în Niflheim.
‎Așa voi face, domnia mea. Făgăduiesc.
‎Da, așa vei face.
‎Ca Sihtric, poate vă-ndoiți de mine.
‎Pricep de ce.
‎De curând, și eu am ajuns ‎să mă îndoiesc de mine însumi.
‎Dar acele vremuri au apus.
‎Sunt un nobil pârlit, fără moșie.
‎Nu vă pot oferi arginți sau o fortăreață, ‎unde să vă rotunjiți burdihanul.
‎De mă urmați, vă duc pe o cale ‎anevoioasă și sângeroasă.
‎Dar duce la ceea ce râvnește ‎orice războinic adevărat...
‎Faimă.
‎Vă închin sabia și mă juruiesc vouă.
‎De sunteți danezi sau saxoni...
‎jur că voi pieri ‎să-l apăr pe fiecare dintre voi.
‎Mi-e limpede ce am de făcut.
‎Dar mi-e cu neputință fără voi.
‎WINCHESTER ‎REGATUL WESSEX
‎Ce mai e?
‎Orice-ar fi, sigur nu mă va răpune.
‎Aduc veste despre Aethelwold, stăpâne. ‎S-a întors.
‎Părinte Pyrlig, ‎voiesc să-i vorbesc regelui!
‎Voiesc să-i vorbesc și stărui!
‎- Sau cu Beocca. ‎- Are altă treabă.
‎Atunci, cu oricine din sfat! ‎Chiar cu Eduard!
‎- Se pregătește de însurătoare? ‎- Vei fi oale și ulcele pe atunci.
‎Atunci rogu-te să mă asculți, ‎părinte Pyrlig! Mă judecați greșit!
‎Mai bine te-ai ruga la Dumnezeu.
‎Alfred e în primejdie din pricina celor ‎care-i poartă sâmbetele Wessexului.
‎Ca tine?
‎De i-aș fi vrut răul lui Alfred, ‎m-aș fi întors singur?
‎Fără sabie!
‎Am lepădat-o la poartă!
‎Fără nădejde!
‎De ce-i avertizezi pe danezi că venim?
‎- Cine întreabă? Oștenii sau Finan? ‎- Eu, în numele oștenilor.
‎Ca să-i bag în sperieți. ‎Știu că vin, dar n-au habar când.
‎Nu vor mai închide ochii noaptea.
‎Și, de vor adormi totuși, ‎vreau să viseze un iad înghețat.
‎- În iad ard flăcări, domnia ta. ‎- Ce faci?
‎Socoteați că plecați fără mine? ‎Luați-vă gândul!
‎HUNSTANTON ‎REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
‎- Ce voiești de la mine? ‎- Trebuie să aflu niște lucruri.
‎Isprava asta cu Wessexul...
‎La clipa de bun augur, când vom da atacul,
‎care danez va culege laurii?
‎Ai văzut pieirea lui Alfred.
‎Ai zis că eu l-am doborât de pe armăsar ‎și i-am împlântat barda în inimă.
‎Am băut cu tine, și nu doar o dată.
‎Și m-ai lăsat să trec ‎de la un bărbat la altul, ca un pocal.
‎Care de care mai netrebnic.
‎Haesten voiește doar să vă împreunați. ‎Nu se încrede-n tine și-n puterea ta.
‎- M-ai părăsit. Destinul ți s-a schimbat. ‎- Da, am greșit o dată!
‎Nu s-ar mai întâmpla.
‎Haesten nu e pe măsura ‎puterii și a spiritului meu.
‎Totuși, sunt a lui.
‎El nu te poate face regină. ‎Doar eu îl pot înfrânge pe Alfred.
‎Lui Alfred îi e hărăzit acum ‎să piară în patul lui.
‎Doar eu îl pot înfrânge pe Uhtred!
‎Știi bine că-i adevărat.
‎Nu te-am mințit niciodată, Sigurd.
‎Dar ce râvnești nu va fi al tău ‎câtă vreme Haesten mai are suflare.
‎Răpune-l!
‎- Îți clătești ochii? ‎- De ce mănâncă vrăjitoarea cu noi?
‎Ca să-și clătească ochii Păr Roș. ‎Mai mult nu poate.
‎Aduce belele.
‎Îmi voiești pieirea? Spre binele cui?
‎- Al fiecăruia dintre noi. Al tuturor. ‎- Și al lui Uhtred?
‎Așa bine te-a călărit, de-i ții partea?
‎Mă plictisești, vrăjitoareo.
‎Sihtric, ia spune-mi ceva! ‎Uhtred mă vrea moartă?
‎Nu-i hotărât dacă să te răpună ‎sau să se împreuneze cu tine.
‎- Se teme de tine. ‎- Pentru că ea e o otravă!
‎Vă ține pe toți de boașe. Dați-mi crezare!
‎- Brida e femeia ta sau nu? ‎- Va fi în curând.
‎- S-a întors pentru mine. ‎- Curând?
‎- Oastea ei va fi a mea. ‎- Atunci zi-i să-și țină gura!
‎Spune-i de nevastă-ta... ‎de dincolo de mări.
‎L-ai trădat pe Uhtred. De ce?
‎Își pierde oștenii și mințile.
‎Va veni după muierea mea?
‎Se teme de blestem. Vrea să-l destrame. ‎Va veni negreșit.
‎- Dar nu mai e oșteanul de odinioară. ‎- Poate e și mai primejdios acum.
‎Mai nesăbuit, domnia ta. ‎Nu mai poate croi planuri.
‎De asta mă aflu aici.
‎Socot că ți-am lăsat destul răgaz.
‎Să jelești la mormânt, ‎să cutreieri aiurea.
‎- Când? ‎- Când ce?
‎Când ne vom uni oștile?
‎De ne-am uni, am fi mai presus ‎de Haesten și Păr Roș.
‎Mare scofală!
‎Gândesc cu mădularul. ‎Le stă gândul doar la Skade.
‎Iar mie îmi stă gândul doar la Brida.
‎Lasă-i să râvnească la clarvăzătoare, ‎să se învrăjbească.
‎Noi am ieși în câștig.
‎Așa că te întreb...
‎Când?
‎La noapte.
‎Acum.
‎Eduard, nu mai fremăta atât!
‎Nu te da de ceasul morții. ‎Poziția ta e mai stabilă ca niciodată.
‎Mamă, nu mă dau de ceasul morții. ‎Nădăjduiesc doar că e frumoasă.
‎Aelflaed îți va fi o soață pe măsură.
‎Stai drept!
‎Măria Ta. Doamnă.
‎- Aethelhelm, îl știi pe Eduard. ‎- Așa-i.
‎V-o prezint pe fiica mea, Aelflaed.
‎Tinerii vor rămâne la negocieri
‎sau se retrag în altă odaie... ‎supravegheați, firește?
‎Ce idee minunată, domnia ta!
‎Eduard, condu-o pe domnița Aelflaed ‎în curte.
‎Vor avea pace.
‎Acum, hai să ne tocmim!
‎- Pot lua loc? ‎- Firește.
‎Îmi place să mă tocmesc.
‎N-ai de ce să te temi de palat ‎sau de Winchester.
‎Nădăjduiesc să fim fericiți.
‎Nu-ți dau temei să te temi de mine, ‎dacă de asta nu scoți o vorbă.
‎Nu mă tem, domnia ta.
‎Dar cuvintele sunt o caznă uneori.
‎Nu voiesc să spun ceva nesăbuit.
‎Sigur nu o vei face.
‎Tata se teme de asta.
‎Mi-a spus-o întruna, ‎de cum plecarăm din Wiltunscir.
‎Sau nu trebuia să fi zis asta?
‎Cred că tatăl tău și mama mea ‎s-ar cădea să învețe valoarea tăcerii.
‎Și eu îmi fac griji ‎din pricina cuvintelor.
‎Nu-s încredințat dacă cuvintele mele ‎au oarecare greutate, deocamdată.
‎Când voi fi rege, ‎îmi voi cumpăni bine vorbele.
‎Mi-ar prinde bine o soață ‎care face la fel.
‎Iartă-mă că vorbesc deschis,
‎dar îmi oferi cam puțin pentru fiica mea.
‎Și darul de la mire e cam mic.
‎Eu zic că dăm destul argint. ‎Se mărită cu viitorul rege.
‎Darul de la soț îi e pavăză ‎pentru primejdiile ce o vor pândi.
‎Cele de care știm ‎și cele de care încă n-am prins veste.
‎Nu mi-o lua în nume de rău, ‎dar Eduard nu e Măria Ta.
‎Încă nu a fost uns rege.
‎Consiliul îl va înscăuna.
‎S-a arătat vrednic la Beamfleot, ‎nimeni n-ar spune altceva.
‎- Fără îndoială. ‎- A condus oastea ca un rege.
‎- A judecat cu capul lui. ‎- Cu toate astea...
‎Când e înscăunat un rege tânăr, ‎urmează vremuri primejdioase.
‎Lucrurile se pot schimba în Wessex.
‎- Vorbește fără ocolișuri! ‎- Credeam că asta fac, stăpâne.
‎Și alții au pretenții la tron. De pildă, ‎nepotul domniei tale, Aethelwold.
‎Aethelwold e în temniță. ‎Ne vom socoti cu el.
‎Eduard va fi înscăunat.
‎Însă e primejdios, stăpâne.
‎Asta voiesc să spun.
‎Ce se va alege de fiica mea?
‎Se cuvine ca darurile de nuntă ‎să fie pe potriva primejdiei.
‎Aethelwold nu-l pune în primejdie ‎pe Eduard.
‎E un trădător și va fi primi ‎o osândă năprasnică.
‎Aelflaed nu e în primejdie.
‎Dar înțeleg dragostea adâncă ‎ce i-o porți fiicei domniei tale.
‎În semn de bunăvoință, ‎salt cu o treime prețul miresei.
‎E destul să pavezi cu arginți ‎drumurile din Wiltunscir.
‎Mulțam, Măria Ta.
‎Aducem solie din Mercia.
‎- Ce-i asta? ‎- Solie de la casapul de danezi.
‎- Uhtred te-a trimis? ‎- Da, domniță.
‎Ce vorbă ne trimite?
‎Spune... că vine după domnia ta.
‎După toate domniile voastre. ‎Sub pavăza nopții, ca o umbră.
‎Spune că veți pieri precum Ragnar.
‎Spune...
‎că vă va trimite în Niflheim.
‎- Să vină! ‎- Da.
‎Corbii lui Odin îi vor devora mațele.
‎- O să jertfesc stârpitura saxonă! ‎- Trebuia s-o faci la Fearnham.
‎Chițăie un șobolan?
‎Dacă voiai să-l jertfești pe Uhtred, ‎trebuia s-o fi făcut la Fearnham.
‎- Dar ai dat bir cu fugiții. ‎- Haesten, nu.
‎- Măsoară-ți cuvintele! ‎- Ai dat bir cu fugiții, nu?
‎- Ai fugit. ‎- Păr Roș, ține-ți gura!
‎Am pierdut oșteni pe câmpul de luptă. ‎Dar tu ai pierdut oșteni și o fortăreață!
‎- Eu mi-am păstrat muierea. ‎- Ține-ți gura!
‎- Să-ți arăt cum o cotârcesc? ‎- Ține-ți gura!
‎Hai, Păr Roș... O să fiu blând.
‎Hai la Haesten, să te umplu de sloboz!
‎- Ne socotim în luptă dreaptă! ‎- Păr Roș, de ajuns!
‎Vrei să te călăresc ‎în ringul de luptă, Păr Roș?
‎Luptăm chiar acum!
‎- Dacă asta vrei, prea bine! ‎- Luptă!
‎- Luptăm! ‎- Haesten!
‎- Îți smulg inima din piept! ‎- Fii gata!
‎Sunt pregătit!
‎Sunt pregătit.
‎Atunci să lupte.
‎Satul ăsta parcă-i altfel ‎de cele prin care am mai trecut.
‎- Îi merge bine. ‎- În inima Danelaw.
‎Mi s-a uscat gâtlejul.
‎CROWLAND ‎REGATUL MERCIA
‎Toți sunt rotofei ‎ca niște episcopi slinoși.
‎- Episcopi slinoși? ‎- Întocmai.
‎Nu ți-e pe plac ce zic?
‎Voi de colo!
‎Cine sunteți?
‎- Dar tu cine ești? ‎- Guthlac, baronul.
‎- Sunt Uhtred de Bebbanburg. ‎- N-am auzit de tine.
‎O slujim pe domnița Aethelflaed și Mercia.
‎- La fel ca voi. ‎- Da, suntem din Mercia.
‎Niște îmbuibați...
‎- Ce voiți? ‎- Merinde și bere.
‎Și un loc să ne hodinim.
‎În paturi mai călduroase ‎decât primirea ce ne-o faceți.
‎Veniți neînarmați! Lăsați săbiile cu caii.
‎Ușa mea vă e deschisă.
‎Nu-ți dau sabia mea, dar ai cuvântul meu.
‎Cătăm doar merinde, bere și odihnă, ‎nimic mai mult.
‎Prea bine, dar ia aminte!
‎- Nu ne sunt pe plac... ‎- Străinii cu săbii?
‎Întocmai.
‎Acum le va da de știre danezilor, ‎ceea ce ne-ar putea prinde bine.
‎I-am dăruit neveste-mii pământuri bogate. ‎Voiesc să le redobândesc cândva.
‎Și pe ea s-o îngrop.
‎Fă-o să te îndrăgească, Aldhelm.
‎- De ce, domnia ta? ‎- Împreunează-te cu ea, de voiești.
‎De ce, domnia ta?
‎Să mă încornoreze, ca s-o repudiez.
‎Vei fi iscoada mea.
‎Nu mă învoiesc.
‎- Totuși, îți voi trimite 30 de străjeri. ‎- Oamenii tăi.
‎Nelegiuiții au călcat pe moșia ta, ‎draga mea.
‎Au încercat să te răpună.
‎Voiești să-ți dau în scris ‎că nu răspunzi de siguranța mea?
‎Am destui străjeri.
‎Unde ți-e fiica?
‎Corcitura daneză.
‎- Fiica ta nu e o corcitură daneză. ‎- Așa arată.
‎De ce rânjești, Aldhelm?
‎Mi-a trecut prin cap ‎că și domnia ta arăți ca un danez.
‎Mâncarea e dezgustătoare.
‎Mi-e greață.
‎Nu-l mai zgândări, domniță.
‎E mai primejdios decât crezi. Mi-a cerut ‎să mă fac îndrăgit de domnia ta.
‎Să-ți cânt ceva?
‎Poate cu alt prilej.
‎Te admir, domniță.
‎Și e puțin spus.
‎Primește străjerii lui Aethelred. ‎Jumătate. Și-i aleg eu pe sprânceană.
‎Îți vor fi pe deplin credincioși, ‎ți-o jur.
‎Încep să te socot ‎un om de ispravă, Aldhelm.
‎Nu-i chiar așa.
‎Încă e cald.
‎- El știe că ești aici? ‎- Nu contează.
‎Tu mă cunoști.
‎Te încrezi în mine.
‎Tot ce voiesc...
‎e să ieși victorios.
‎- Trebuie să mă cucerești. ‎- Vei fi iarăși a mea.
‎E încet, n-are cum să învingă.
‎- Nici nu trebuie. ‎- Îți jur că nu va izbândi.
‎Nu poate învinge.
‎Niciodată.
‎Trebuie să plec.
‎Trebuie...
‎Hai!
‎Luptați până la moarte.
‎Walhalla îl așteaptă pe unul dintre voi.
‎Da!
‎- Sunteți pregătiți? ‎- Da!
‎Atunci...
‎luptați!
‎Cine ai voi să învingă?
‎Nu-i sunt hărăzită niciunuia.
‎Răpune-l!
‎Ucide-l acum!
‎Hai odată, Păr Roș!
‎Hai!
‎Vino!
‎Hai la Haesten!
‎E o otravă pentru bărbați.
‎Îl vom îngropa. Ca pe un războinic!
‎Benchetuiește în sălile cele mari, ‎cu tații noștri!
‎Îngropați-l!
‎Mă distram mai bine ‎la îngropăciunea tatei.
‎- Îl cunoșteai? ‎- Îi cunoșteam pumnul.
‎Au venit.
‎Văd că priviți!
‎În spate!
‎Spuneți-i lui Uhtred că e încercuit.
‎Sunt înarmați, domnia ta. Unii au arcuri.
‎Și-a trimis olăcarul ‎și are de gând să ne țină aici.
‎Într-o crâșmă? Se putea mai rău.
‎Guthlac e omul danezilor.
‎Vor afla de capcană ‎și vor da fuga să ne ucidă.
‎Prea bine!
‎- Rămân mai puțini în tabără. ‎- Și suntem împresurați.
‎- Fii cu ochii pe ușă! ‎- Da, domnia ta.
‎Osferth.
‎- Uhtred, voiesc doar să vorbim. ‎- Atunci vorbește!
‎- Nu voiesc să lupt. ‎- Mare păcat!
‎Nimic nu încheie mai frumos ‎o seară în crâșmă decât o încăierare.
‎Poate o muiere?
‎- Poate. ‎- Suntem mai mulți ca voi!
‎Nu puteți ieși și avem arcuri.
‎Predă-te! Și-ți vom cruța fârtații.
‎- Nu-l voiesc decât pe Uhtred. ‎- Ești un trădător, Guthlac.
‎N-ai scăpare!
‎Repet! Nu-l voim decât pe Uhtred!
‎Sunteți liberi să alegeți.
‎- Suntem cu tine, domnia ta! ‎- Blocați ușa.
‎Domnițelor...
‎Nu putem ieși pe sus! ‎Ne vor răpune arcașii.
‎Aruncă-mi barda aia!
‎Ce faci, domnia ta?
‎- Aprindem focul. ‎- Vino iute!
‎- Ce-i plac flăcările! ‎- I-ar plăcea în iad.
‎Finan.
‎- Foc! ‎- Degrabă! Nu!
‎Mișcați!
‎Acoperișul!
‎- Flăcările urcă! Mișcați! ‎- Aduceți apă! Stingeți focul!
‎Stați cu mine!
‎Lașilor!
‎Mai mult!
‎- La nevoie, pârjolim tot satul! ‎- Domnia ta!
‎Eliberați-i! Salvați cârciuma!
‎Cruță-mă, domnia ta!
‎Danezii m-au silit. N-am avut de ales.
‎Nu uitați niciodată!
‎O slujiți pe domnița din Mercia.
‎Și numai pe ea.
‎Haesten!
‎Uhtred e pe aproape.
‎Deci vine după noi.
‎L-a prins un baron ‎dintr-un sat din amonte.
‎Aș zice să-l răpunem împreună, ‎dar unul trebuie să rămână aici.
‎Atunci răpune-l tu, prietene.
‎Fă-te faimos!
‎Avem de răpus un casap de danezi!
‎Consiliul s-a întrunit ‎și te va asculta, domnia ta.
‎Asta voiai.
‎Mă bucur că-s acasă, Măria Ta. ‎Nu mă așteptam să fiu întâmpinat așa...
‎Aethelwold, te faci vinovat ‎de uneltire cu danezii
‎pentru a ataca Wessexul și Mercia.
‎Știu că așa pare, Măria Ta, ‎dar adevărul este cu totul altul.
‎Părinte Beocca.
‎Când am fost la Dunholm, ‎în cetatea lui Ragnar Ragnarson,
‎Aethelwold însuși m-a întâmpinat.
‎Eram bucuros că te văd.
‎Îi mergea bine printre danezi ‎când plănuiau să cotropească Wessexul.
‎Mă temeam pentru viața mea.
‎În Englitera de Răsărit, s-a întovărășit ‎cu Sigurd Păr Roș și Haesten.
‎- Și cu Cnut. ‎- Tu!
‎Te-ai înțeles cu danezii
‎să fii înscăunat pe acest tron, ‎drept omul lor de paie.
‎Ce ai de zis?
‎Măria Ta, nu tăgăduiesc ‎că am fost printre danezi.
‎Dar nu-i așa ‎cum povestește părintele Beocca.
‎Îți sunt tare dragi poveștile. ‎Ce baliverne ne mai torni acum?
‎Sub îndrumarea Măriei Tale, ‎am ajuns bărbat în toată legea.
‎Te-am slujit cu credință în luptă.
‎M-am dus iscoadă între danezi, ‎să le aflu tainele.
‎Voim să-l ascultăm!
‎Am fost la Dunholm.
‎I-am amăgit pe danezi ‎cum că te-aș fi trădat, stăpâne.
‎Mi-au acordat încredere ‎și mi-au împărtășit planurile lor.
‎Uhtred era acolo.
‎De fapt, Uhtred e cel care ne-a trădat!
‎- Eu mă fac vinovat doar de orgoliu. ‎- Uhtred s-a întors în Mercia.
‎Ne-a slujit din nou la Beamfleot.
‎Acum îl judecăm pe Aethelwold, ‎nu pe Uhtred.
‎Nu susțin că-n timpul petrecut cu danezii ‎n-am fost îmbiat de ce îmi ofereau.
‎Dar, privindu-i, mi-am dat seama ‎că-s niște păgâni.
‎Le sunt pe plac lucrurile nefirești.
‎Părul lor...
‎Nu mă pot deda cutumelor lor ‎și am venit să te avertizez.
‎Chiar să te povățuiesc.
‎Dar, mai ales, am venit să-ți fiu alături.
‎Ți-au îngăduit, pur și simplu, ‎să pleci din tabăra lor?
‎Nu te cunosc,
‎dar nu mi s-a îngăduit așa lesne ‎să plec din tabără.
‎Am făgăduit că-l ucid pe Uhtred.
‎Se tem de el. Cu motiv întemeiat.
‎E primejdios pentru noi toți.
‎Dacă chiar ai plecat în chip de iscoadă,
‎de ce nu i-ai dat de știre regelui?
‎Măria Ta, ‎cine știe ce taine au rostit buzele lui?
‎Trebuie judecat.
‎Și osândit la moarte!
‎Ce taine ale danezilor ‎susții că ai descoperit?
‎Îți așteaptă pieirea, Măria Ta.
‎Ca să profite de haosul ce va urma.
‎Voiesc să-i jur credință prințului Eduard.
‎Regele voiește să cumpănească ‎în rugăciune.
‎Mai bine rămâneai la danezi.
‎Îți grăiește, Măria Ta?
‎Am întrebat, dar n-am primit răspuns.
‎Sfetnicii așteaptă.
‎- Trebuia să-l fi ținut mai aproape. ‎- Ai făcut tot ce puteai, domnia ta.
‎Cu ce să-l fi ajutat pe Aethelwold? ‎N-are țintă în viață.
‎Trebuia să-i fi oferit eu.
‎Pare-se că a găsit una singur.
‎E slab. Împacă-te cu gândul!
‎E un destrăbălat. ‎Era corupt din clipa când a venit pe lume.
‎Cusururile lui izvorăsc din ale mele.
‎Însă îmi revine sarcina să-l judec acum.
‎Nimeni nu s-ar fi arătat ‎mai milostiv decât tine.
‎Nici chiar tatăl lui!
‎Fratele meu preaiubit.
‎Cum să-i curm viața fiului său?
‎Ticăloșia se cade să fie pedepsită.
‎Poate-i mai bine ca Dumnezeu ‎să-l judece pe robul Său Aethelwold.
‎Nu-l poți cruța, Măria Ta! ‎Te vor crede slab de înger.
‎Și de asta mă silesc ‎să-l răpun pe fiul fratelui meu?
‎Să mă abat de la calea milosteniei ‎creștine, cu un picior în groapă?
‎Ca să găsesc Poarta Raiului închisă?
‎Niciodată, domnia ta.
‎Aethelwold se visează rege.
‎E primejdios pentru Eduard...
‎fiul domniei tale.
‎E doar Cnut.
‎E de ajuns. Sunt mai puțini în tabără.
‎Sigebriht, mulțam!
‎Pot întreba ceva? ‎Ce face fata pe care o iubeai?
‎- Ecgwynn, parcă? ‎- Da.
‎E ferecată într-o mănăstire.
‎Iar Eduard își ia altă soață ‎fără a privi în urmă, se pare.
‎Te-aș înțelege prea bine ‎dacă n-ai putea să-l slujești.
‎Dar cei ca noi au de ales, oare?
‎Regele.
‎Vino în față!
‎Aethelwold...
‎Sunt bucuros că ai venit acasă.
‎Altă casă nu am, stăpâne.
‎Sunt hotărât, în parte, ‎să te cred pe cuvânt.
‎Îți mulțumesc!
‎Adevăr grăiești. ‎Danezii nu-s ca noi. Nu încă.
‎Noi trăim după legile Domnului.
‎Care a revărsat asupra noastră ‎nenumărate binecuvântări
‎și dovezi de îndurare.
‎Wessex e un loc sacru,
‎un cămin primitor și roditor...
‎plin de dreptate...
‎și de milostenie.
‎Tot ce iubim,
‎tot ce am clădit...
‎se află aici.
‎Aici sălășluiește nădejdea ‎într-o Engliteră unită.
‎Pe care tu ai pus-o în primejdie.
‎Pentru c-ai privit către danezi...
‎osânda este să-ți pierzi văzul.
‎Domnia ta, nu e cu putință!
‎- Nu-i cu putință, Măria Ta! ‎- Să vezi limpede e semn de înțelepciune.
‎Regele vede cu ambii ochi.
‎S-ar cădea ca Aethelwold ‎să-i piardă pe amândoi, dar sunt milos.
‎Va fi văduvit doar de unul.
‎Ca pe celălalt să-l folosească ‎să vadă calea izbăvirii.
‎Nu!
‎Măria Ta, rogu-te...
‎M-am căit și ți-am cerut îndurare.
‎Mi-am mărturisit păcatele. ‎Rogu-te, unchiule...
‎- Steapa. ‎- Rogu-te... Nu!
‎Nu, Măria Ta! Rogu-te, nu!
‎Nu, rogu-te! Așteaptă!
‎Rogu-te! Nu!
‎Pe înnoptat, până și regele umbrelor ‎ar orbecăi pe aici.
‎Vine cineva.
‎E Sihtric.
‎- Ai ceva de zis, băiete? ‎- Da.
‎Predă-te!
‎Ne duceți de nas!
‎Ne-au dus de nas, Finan! De ce?
‎De nu credeați, cum să creadă ceilalți?
‎- V-am păcălit! ‎- Știam.
‎- Ba nu. M-am prefăcut bine? ‎- Nițel.
‎Crede-mă că știam!
‎- Nădăjduiesc că a meritat. ‎- Și eu.
‎Ce știi?
‎- L-am văzut pe Cnut pe drum. ‎- În tabără mai e doar Haesten.
‎- Iar Păr Roș? ‎- E mort.
‎A luptat cu Haesten și l-a răpus Skade.
‎- Doamne sfinte! ‎- E o vrăjitoare fără pereche.
‎Știe că-s aproape?
‎Da, și că vii ca o umbră, ‎dar sunt prea mulți străjeri.
‎Îi e îngăduit să strângă ierburi ‎pentru vrăji lângă un copac.
‎Un copac?
‎E doar unul dincolo de tabără. ‎Îl vezi negreșit.
‎Dă-i de știre și du-o acolo la noapte.
‎Dacă nu voiește ‎sau i se pune împotrivă Haesten?
‎O să voiască ‎și Haesten nu i se va pune împotrivă.
‎Știu că mă pot bizui pe tine, Sihtric. ‎Ne vedem la copac.
‎Să mergem. Finan!
‎Știam că vei veni după mine. ‎Sunt pregătită.
‎- Și eu. ‎- Sunt pregătită.
‎Skade! Mă auzi?
‎- E Haesten! Ucide-l pentru mine! ‎- Nu acum. Fugi!
‎E aici, domnia ta! Uhtred e aici!
‎Cu mine! Acum!
‎- Uhtred, fugi! ‎- Sunt bărci pe râu!
‎Către râu! Sihtric, condu-ne!
‎Mișcați!
‎Suntem atacați! ‎Haesten spune să pregătiți bărcile!
‎Acum! Desfaceți odgoanele!
‎Hai odată!
‎Sihtric, barca!
‎Să nu se răstoarne, flăcăi!
‎Pregătiți vâslele!
‎La vâsle!
‎Țineți-le bine!
‎- Și vâsliți! ‎- Vâsliți!
‎Vâsliți!
‎- Uhtred, repede! ‎- Vâsliți!
‎- Vâsliți ca robii! ‎- Vâsliți!
‎Vâsliți!
‎Bine! Vâsliți!
‎Subtitrarea: Irina Para