EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Jeg er Uhtred, søn af Uhtred.
Efter jeg berettiget dræbte en præst,
undslap jeg ved at true kongen på livet.
Jeg er nu fredløs og udstødt fra Winchester.
Alfred er døende.
For at sikre Edwards plads på tronen har han arrangeret et ægteskab.
På grund af sin higen efter kronen blev Aethelwold kendt skyldig i forræderi.
Straffen er blindhed.
Begynder modstanden mod Edward her eller ej?
Edward må ikke overtage tronen.
Danerne, Aethelwold allierede sig med,
afventer Alfreds nært forestående død, før de angriber Wessex.
Vi har sværd i hånd og et slag forude!
Jeg er vendt tilbage til Winchester for at søge hjælp fra min søster, Thyra.
Ragnar er fanget i Niflheim. Dit blod alene kan frelse ham nu.
Omring huset. Straks.
Wessex er i større tumult end nogensinde før,
og rædsel fylder folkets hjerter.
Min egen kone har lavet et skjulested af frygt for sit liv.
Hvem truer hende?
Folk, som selv er frygtsomme. For livet uden deres konge.
Uhtred er her.
I kan finde og henrette ham. Eller I kan tale med ham.
Så nu venter jeg på en konge, der lever sine sidste dage.
Skæbnen betyder alt.
Det er en krønike.
Siderne.
Det er en krønike om Wessex.
Den vil inkludere mit liv som konge.
Fra min brors død til dette øjeblik.
-Sange. -En slags.
Ingen af dem vil nævne Uhtred af Bebbanburg.
Mænd vil mindes mine gerninger.
Men mænd vil dø.
Som vi alle må.
Siderne vil forblive.
At sætte blæk på pergament giver en gerning bestandighed.
Hvis det ikke brændes.
Hvis det bevares, ja.
Om hundred år vil lærte folk læse eller citere teksten, og Alfred viser sig.
De vil ikke kende til Uhtred.
Ej heller til din loyalitet.
Dine råd.
Din tapperhed.
Dit mod og din uforskammethed.
Hvad laver du her?
-I Winchester? -I dette rum.
I ønskede at tale med mig.
Hvorfor føje mig? Hvad vil du mig?
Hvad ønsker du at sige til mig, mens jeg stadig kan lytte?
Skulle jeg sige ét, ville det være, at jeg aldrig ville have dræbt jer.
Da jeg holdt kniven mod struben, kunne jeg ikke tage jeres liv.
Jeg havde med glæde slået jer.
Men jeg kunne aldrig blive manden, der dræbte Alfred, saksernes konge.
At dræbe mig havde givet dig en plads blandt disse sider.
En sådan dåd bør ikke nedfældes. Desuden fortjener jeg at blive nævnt.
Men enhver herre er helt i eget kvad. Jeg forstår mit fravær.
Det nævnes ikke, at Alfred stod på Uhtreds skuldre.
Talrige gange.
Men jeg ved, at det er sandt.
Tak, min herre.
Tror du, at jeg kunne tage dit liv?
Du er fredløs.
Det ville blive skrevet, at Alfred, svagelig og syg,
fandt styrken til at dræbe krigeren Uhtred Ragnarson.
-Det vil ikke ske. -Fordi jeg mangler viljen?
Fordi vi deler et bånd.
I kan ikke dræbe mig, ligesom jeg ikke kan dræbe jer.
Mit sværd er tungt.
Jeg må sidde ned.
Der er vin i kanden.
For Edward og hans brud. Må de leve længe.
Må Gud våge over dem.
Jeg nævner Gud, men han handler ofte gennem mænd.
Han har handlet gennem dig førhen. Det ved jeg.
Ingen mand kan bryde en skjoldmur, som du gjorde ved Ethandun.
Jeg er en hedning.
-Du er døbt. -Jeg tror på de gamle guder.
Mænd udfører også djævelens gerning.
Min død vil bringe djævelen frem i nogle mænd.
Selv gode mænd vil fristes af grådighed, magt og endda hæder.
-Kristne? -Åh ja.
De sidder i min sal netop nu.
De spiser min mad og drikker min vin og øl.
Og de skåler for det lykkelige par.
Må Gud hjælpe dem.
EFTER ROMANERNE AF BERNARD CORNWELL
Udmærket.
Lord Aethelhelm. Tillykke med din nye status som svigerfar til en ætling.
Burde du ikke dække det sår til? Det er grimt. Frastødende.
Taler du om mit øje?
Jeg ser det som en påmindelse om min loyalitet mod kronen.
-Hvor kronen så end havner. -Kronen vil sidde på Edward.
Med lidt held. Men det er blot ét udfald.
Witaner og ealdormænd er uforudsigelige, og vi lever i usikre tider.
Jeg håber oprigtigt, du er fuld. Du er anstødelig.
Du er ikke Edwards første svigerfar.
Han hævder, at hans horeunger er ægte.
Edward har været gift før, men kun den ene gang.
Hvis horeungerne ikke var horeunger, ville jeg vide besked.
Enig. Du burde være blevet orienteret, da du er en mægtig fælle.
Børnene er følge af løssluppenhed.
De er følgen af kærlig løssluppenhed. Edwards ordvalg, åbenbart.
Herre. Jeg må minde dig om, at din plads er andetsteds.
Enig, Steapa.
Min rette plads er ikke ved dette bord.
Det har været en fornøjelse.
Jeg beklager mit øje. Eller snarere dets fravær.
Der er uro i Winchester.
Der er uro ved dette bord.
Aldhelm, send en budbringer til Mercia. Jeg ønsker at have flere soldater.
Det er ikke nødvendigt.
Din far kunne være død, og hvad ville der så ske?
-Aldhelm, budbringeren. -Javel, herre.
Hvor er kongen, Beocca? På sit kammer?
-Han hviler sig. Det er alt, jeg ved. -Jeg finder ham.
-Han virkede udmattet, frue. -Han trættes aldrig af sin hustru. Aldrig.
Du bør nævne for Aethelhelm, at du frygter Uhtred Ragnarsons tilstedeværelse.
-Vi ved ikke, om det er sandt. -Selvfølgelig er det sandt!
Er hans mænd her, er Uhtred her også.
Han søger hævn.
Det er den sandhed, vi vil fastholde.
Herre, jeg vil gerne forstå, hvorfor I sendte mine børn til Winchester?
Og hvorfor I fik dem døbt?
Det blev gjort for at fordømme dig. Måske endda for at volde dig smerte.
Jeg forsøger at træffe rationelle valg.
Men at tage dine børn var irrationelt.
Det var tankeløst og selvisk. De er blevet behandlet godt.
-Og du er ikke den bedste far. -Jeg kunne ikke være deres far.
-Jeg er forvist. -Du dræbte en mand på dette slot.
Men der var en provokation.
Og jeg tog fejl, både hvad angår min bedømmelse og straf.
Jeg udviste dig ikke den fortjente respekt og tillid.
Jeg var bange.
Jeg er bange.
Ikke for dig. Ikke for døden.
Men for at miste alt, Wessex er blevet. Alt, der står skrevet på disse sider.
Mit arbejde må fortsætte.
Landet må vokse.
England må spire frem, og Gud må hyldes.
Vi er og forbliver det sidste sande saksiske kongerige.
Vi kan ikke bygge mure mellem stammerne. Og vi kan ikke blive rendt over ende.
Så har min tid været uden værdi.
Min fars tid og mine brødres tid. Alt ville have været forgæves.
Herre. Jeg fik at vide, at I hvilede jer.
-Hvad gør han her? -Jeg har inviteret Uhtred.
I sagde, at hvis han satte fod i Wessex, ville han blive henrettet.
Og nu har jeg andet at sige.
Forlad os og nævn ikke Uhtred for vore gæster.
Jeg forstår ikke, hvorfor I indbyder vore fjender?
-Først Aethelwold og nu ham! -Frue.
Min konge, tilgivelsen må have en ende. I virker svag.
Du blev bedt om at gå.
Hvad vil I gøre? Bede ham stå ved Edwards side?
-Det nægter jeg. -Jeg godtager det ikke!
Aelswith, forlad os!
Hun er vred, fordi jeg er døende.
Det gør hende ikke hjerteløs. Hendes hjerte smerter.
Som jeg selv...
...som mange i Wessex, muligvis...
...frygter min hustru...
...den her og det, der vil blive skrevet på den.
Uvisheden omkring det, der følger.
Det, der følger, herre, er livet.
-Det fortsætter. Det gør det altid. -Men i hvilken retning?
Hvem vil regere? Hvilken gud hyldes?
Hvilket sprog taler man? Hvilke love gør sig gældende?
I har haft jeres stund. Snart vil andre komme til.
Gud, eller guderne... vil afgøre det.
Jeg er enig.
Min sidste handling for min gud må være at sikre mig, at gode mænd tager over.
Og derfor befinder du dig her. I dette rum.
Il ikke straks bort. Jeg vil have vagter i alle slottets korridorer.
Uhtred den fredløse er her.
Han skal forlade slottet, straks han har forladt kongen.
-Han skal håndteres i de kommende dage. -Javel, frue.
Moder, du virker bekymret.
-Er det kongen? -Nej.
Nej. Det skyldes blot festligheden.
Snart vil de være fordrukne og kaste op. Så kan jeg atter trække vejret.
Og hvad er sandheden?
Sandheden er, at vi lever i nye og farefulde tider.
Du får brug for din fulde vilje.
Smil.
Det virker som i går...
...at jeg rakte dig Edward som et døende spædbarn.
Jeg frygtede, at mine bønner ikke var blevet hørt.
Og jeg gav ham til dig.
Og til Iseult.
I husker hende.
Altid.
Uhtred.
Jeg vil atter give dig min søn
og af samme grund som sidst bede dig om at sikre hans overlevelse.
Sig ikke noget. Ikke endnu.
Jeg beder blot om, at du bliver i Winchester, indtil han er kronet.
Derpå kan du gøre, som du vil. Du kan drage nordpå og få din jord.
-Jeg er fredløs, herre. -Ikke længere.
Du er hermed... benådet.
På den betingelse, at jeg bliver i Winchester?
Du er benådet, uanset hvad du vælger.
Og hvis min hustrus vagter venter bag døren,
hvilket er forventeligt, så sender jeg dem bort.
Jeg har stiftet fred.
Jeg har givet dig min anmodning. Jeg behøver intet svar.
Tak, herre.
Fordi I rettede op på jeres fejl.
Jeg burde have lukket øjnene og banket på himlens port allerede.
Det var håbet om dette møde, som holdt mig i live.
For Uhtred, Bebbanburgs sande herre.
En mand, jeg aldrig har forstået,
men foruden hvem jeg ikke ville dø som konge.
Forsvind!
Herre, det er Aldhelm.
Hvad?
Jeg sendte ikke budbringeren af sted.
Efter flere mænd.
Vi var allerede en del mænd her. At hidkalde flere kan virke aggressivt.
-Så du trodsede min ordre? -Jeg rådgiver dig, herre.
Hvorfor sende folk sydpå, når danerne gør sig klar til kamp?
Du trodser min ordre. Vov ikke at foregive andet!
Det er en vane, har jeg bemærket.
Ligesom jeg har bemærket dit blik på min kone.
Det er et råd, herre.
Lad dig ikke bjergtage af hende. Lig med hende, og lad mig blive skilt.
Vov ikke at elske hende!
Når Alfred dør, bliver jeg konge af Mercia den selvsamme dag.
Jeg bekendtgør det her i Winchester. Det er ikke aggression, men kendsgerning!
Tilkald flere mænd. Mindst 50, øjeblikkeligt!
KONGERIGET EAST ANGLIA
Du bør ligge under pels, kvinde. Med mig.
Krigen nærmer sig.
Og jeg vil nyde dig til fulde, mens tid er.
Du bad Aethelwold dræbe Uhtred.
Du må have tiltro til ham.
Jeg sendte ham til Winchester for at sprede uro
og samle en sakserhær, og hvis chancen byder sig, dræbe Uhtred.
Folk siger, at han dræbte Ragnar.
Aethelwold? Tror du på det?
-Er det sandt? -Kom med i seng. Lig med mig.
Svar mig oprigtigt. Var det ham?
Det ved jeg ikke. Men indtil videre har jeg brug for ham i live.
Når han har tjent sit formål, dræber jeg ham.
-Var det ham? -Han frygtede Ragnar.
Det er alt, hvad jeg ved.
Så er han min at dræbe. Og min alene.
Når slaget kommer, må han beskyttes.
-Han er min. -Udmærket.
-Jeg fryser. -Så læg dig.
Jeg kommer.
Dane.
Sig det. Sig, at du er dane.
Danehore. Sig det.
Jeg er stolt over at være dane og en saksisk præsts kone.
-Jeg er af to folk. -Det giver jo ikke mening, vel?
-Jeg vil leve i fred. -Du er dane. Og intet andet.
Lad hende gå, eller jeg tager dine kugler.
Thyra, jeg beklager. Tidman har slået hovedet.
-Mit hoved fejler intet. -Ikke som en spand.
-Det var en leg. -Vil du pine hende, så gør det uset!
Det var en leg!
Uhtred er blevet benådet.
-Er han i Winchester? -Jeg sagde jo, jeg kunne lugte ham.
Hvad nu?
Han må ikke alliere sig med Edward.
En eller helst dem begge må dø. Edward er lettest at dræbe.
Ud! Alle sammen!
Kan du ikke styre din tunge? Det er forræderi!
Nej, ikke forræderi. Det er sådan, Edward dør.
Jeg tager tronen. Vi overlever danerne, og lord Sigebriht tæller sit sølv.
Fremfor alt overlever vi.
Nu mangler vi bare, at Alfred kradser af.
Der kan gå måneder, før Edward krones. Så vil danerne marchere.
Alfred holder end ikke en måned. Der er tale om dage.
Man kan argumentere for, at Edward ikke er enhver saksers foretrukne konge.
At dømme ud fra snakken på kroen er Edward ikke nogens favorit.
Hvad siger folk?
At hans ansigt ligner en kvindemås, og at du vil dræbe ham.
Din benådning vil ændre på det.
Thyra?
Hvad er der?
Hvad skyldes tårerne?
-Måske bør du lade mig tale med ham. -Hun er min hustru.
-Men du har et hidsigt temperament. -Ja. Og det tager til.
Tidman! Jeg søger en rotte ved navn Tidman!
Er det dig? Jeg spurgte, om du hedder Tidman?
Fader Beocca, godmorgen.
Og Uhtred, en af Wessex' frie mænd.
Jeg leder efter Tidman. Tilhører kujonen dig?
-Det gør han ikke. -Jeg er ingen kujon.
Hvad vil du, præst?
Mit ønske er, dumrian, at du lytter til min advarsel.
Nærm dig min kone igen, og jeg banker lortet ud af dig.
-Godt sagt. -Det er et løfte.
Jeg kaldte din kone en dane. Er hun ikke det?
Forstod du mig ikke? Du lader ikke til at være så snu.
Taler du til mig som mand eller præst?
Besvarer det dit spørgsmål?!
-Jeg skjuler mig ikke bag kåben! -Det er nok.
Nidding! Hun er en kvinde.
En blid kvinde. Og hun har lidt nok.
Jeg advarer dig én gang!
Jeg er faldet til ro.
Jeg er rolig.
Winchesters rådne dunst skyldes dig og din slags.
England er et land for ethvert folk, som ønsker at slå sig ned i fred.
Du bringer din fader skam.
Følg med ham.
Præsten kan vist ikke lide mig.
Ingen kan lide dig. Din sjæl er lige så arret som dit ansigt.
Takket være min onkel Alfred og hans nåde.
Hvad gør du her? Drømmer du stadig om kongemagten?
Det er mit hjem. Jeg føjer mig ikke.
Jeg elsker dette land. Kan du sige det samme?
Det trætter mig at lytte på denne egernrøv.
Lad mig byde et krus øl.
Kom ind og sid ned. Tro mig, jeg vil Wessex det bedste.
Lyt til mine ord.
Jeg beder dig.
-Uhtred. -Sigebriht.
-Støtter du Aethelwold? -Sigebriht kan tænke selv.
Jeg støtter et stærkt Wessex.
Hvad støtter du, om jeg må spørge? Er det Edward?
Du siger det, som om nogle er imod Edward.
Nogle betvivler ham, ja. Men stiller Uhtred sig ved hans side...
Jeg kæmpede ved Ethandun. Jeg stod ved din side i skjoldmuren.
Han er knap en mand.
Alfred kunne dårligt løfte et sværd, men han var den rette at følge.
Lad mig gentage, at Edward ikke er Alfred. Han er ingen leder.
-Det ved danerne. -Du er stadig deres mand. Indrøm det.
-Jeg kæmper for Wessex. -Du besvarede ikke mit spørgsmål.
Hvor står Uhtred?
-Og hvis han står ved Edward? -Det har jeg sagt. De må dø.
Jeg ved, at det er ubelejligt, men jeg må spørge.
Hvorfor fik jeg ikke at vide, at Edward har været gift tidligere?
At hans børn blev født inden for ægteskabet?
Har disse børn... nogen rang?
Du fik det ikke at vide, herre, fordi det er uvigtigt.
Ægteskabet hører fortiden til.
Børnene er horeunger, kan jeg love dig.
Ville det ikke være enklere,
hvis disse børn slet ikke var til?
For Edward og de børn, der endnu er ufødte.
Måske hvis...
...de blot viste sig at være et rygte?
Det er værd at gruble over.
Undskyld mig.
Jeg kan ikke begribe kongens tankegang. Hans lefleri for dig er mig ubegribeligt.
Du hverken værdsætter hans tillid eller fortjener den.
Kongen er en forstandig mand. I modsætning til dig.
Herre.
Jeg er ikke kongens fjende.
Selv hvis det var sandt, er du en meget farlig fælle.
Det går måske an med Alfred. Han er din overmand.
Men det er Edward ikke. Og jeg vil gøre mit yderste
for at holde dig så langt borte fra ynglingen som muligt.
Tak, herre. Det vil jeg værdsætte.
Barnlig. Og ubesindig.
Jeg har fået at vide af Aelswith, at du ikke må færdes på slottet uledsaget.
-Sig frem. Hvad ligger dig på sinde? -Jeg hører ikke til.
Jeg er ingen ægtemand.
Jeg er ikke Uhtred af Coccham eller Uhtred af Bebbanburg.
Jeg er ikke Uhtred Ragnarson. Jeg er end ikke fredløs længere.
Jeg ville sige, at du er alle de ting. Især fredløs, da du aldrig indpasser dig.
Du følger kun, hvad du virkelig tror på. Og det er ikke skidt.
Det eneste, du ikke er, er forbandet.
Du er en fri mand. Du kan frit vælge din sti.
Du har et valg at træffe. Det er alt.
Så vælger jeg dig som min bedste ven.
-Du er abbedisse og kriger. -Sandt.
Har jeg nævnt, du er for god en kvinde til Gud alene?
-En enkelt gang eller to. -Det er sandt.
Abbedissen lænkede mig. Jeg er hendes fange.
Abbedisse Hild? Sørg for at tvætte hænder.
Winchester er et bedre sted, når du er her.
Det skal du vide.
Cnut!
Gør en ende på det, før der gribes til sværd.
Ikke endnu. De har brug for at smage blod.
De har brug for deres førlighed.
De skal kæmpe mod sakserne!
Det sker snart, Haesten, min ven! Jeg kan mærke det i mine nosser!
Kom her!
Min konge.
Uhtred.
Er du her, eller er det min sygdom?
Du skal vide, at jeg bliver i Winchester, indtil Edward er kronet som konge.
Det sværger jeg.
Jeg vil vise lord Aethelhelm krøniken i aften. Billiger du?
Det gør jeg.
Involver ham i Wessex' fortid.
-Bind ham og hans rigdom. -Ja.
Jeg har bedt Edward og hans brud om at deltage.
Tilgiv mig, men der er en alvorlig sag, der ligger mig på sinde.
Jeg kan ikke tie.
Uhtred.
I har handlet forkert.
Benådningen af den fredløse gør det muligt for ham at blive Edwards rådgiver.
Jeg ved, at det er jeres ønske, men det er en fejl.
-En nødvendighed. -Nej.
Det er en nødvendighed for England.
Edward kan ikke blive Guds konge, og England kan ikke blive Guds land,
hvis en hedning rådgiver ham og os.
Hvorfor plager danerne os altid?
Fordi vi straffes, herre, for hedningens tilstedeværelse.
-Han vil støtte England. -Han er fredløs.
Mit England.
Min elskede.
Han er fredløs og bør behandles som så.
Jeg vil ikke sætte mig imod jer, herre. Det kunne jeg ikke.
Så jeg beder jer om at omstøde jeres gerning.
Min konge.
-Hvem er det? -Mig, fader Beocca.
Han er hos Gud. Om det hersker der ingen tvivl.
Han kan ikke være borte. Hans gerning er ikke fuldendt.
Hvor er England?
Hvor er det forenede land? Det var hans formål.
Han har mere at se til.
Han kan ikke være borte. Gud ville ikke tillade det.
Han ville have fundet trøst i, at du var hos ham i hans sidste stund.
Nu ved du besked om hans død, og...
...jeg giver hans børn besked. Men det er alt.
Jeg føler mig ikke i stand til...
Han var elsket af folket. De vil ønske at sørge.
Hans folk må vide besked.
Jeg er bange.
-Han er borte. -Hans ånd befinder sig i os.
Vi må bede til Gud for hjælp og vejledning.
Da Alfred er hos Gud, vil han sørge for, at vi høres.
Han var svagelig. Men han var her.
Og nu er han borte.
Jeg skal selv hente hans børn.
Jeg elskede jer, min konge.
Himlen vil være jeres belønning, og jeg beder til, at vi en skønne dag...
...skal mødes igen.
Jeg elskede ham ikke i starten.
Som ung teede han sig som en ung mand. Jeg kunne ikke tilgive ham.
Og pludselig, uden at jeg kendte grunden,
indså jeg, at jeg elskede ham af hele mit hjerte og sind.
Jeg så, at han havde brug for mig.
Jeg indså, at han uden mig ikke kunne være den konge,
som Gud krævede.
Han har besøgt den hellige fader i Rom. Vidste I det?
Det gjorde jeg.
Han var et barn dengang. Et spædbarn.
Et liv passerer hastigt.
Edward, hent fader Beocca.
Vi må forberede os på den første dag i et fremmed land.
Fader Beocca. Min mand værdsatte din loyalitet, dine råd og din tiltro til ham.
-Det var et privilegium. -Du har min oprigtige tak.
Alfred er borte.
Du var kongens præst, og nu har du udspillet din rolle.
Biskop Erkenwald indvilliger i, at du taler til kongens begravelse.
Men det er din sidste pligt inden for slottets mure.
Du er knyttet til hedningene.
Edward må være Guds konge. Biskop Erkenwald er enig.
Hvilke hedninge taler vi om? Min kone er kristen og er blevet døbt.
Du er og vil altid være Uhtreds beskytter.
-Han behøver ikke min beskyttelse. -Du er knyttet til hedninge!
Edward må rette sit blik mod Gud og kun Gud.
Fortæl din ven, at hans benådning omstødes.
-Kongen underskrev brevet. -Han må rejse bort eller blive pågrebet.
En mand kan ikke true kongen på livet og forblive ustraffet.
Frue!
Det spiller mig ingen rolle, om jeg tjener Gud i slottet eller fra en gold mark.
Men omstøder du en kongelig benådning, begår du en fejl.
Danerne vil høre om det, og det vil opildne dem.
Og din søn, Edward, er endnu ikke hærfører.
Er Gud på vor side, skal vi sejre.
-Jeg forlader ikke Winchester. -Det kan du, og det må du.
Ikke før Edward er kronet.
-Lovede du Alfred det? -Ja.
Omstødes benådningen, kan du ikke blive og vente på at blive fængslet og dræbt.
-Hvor skulle han drage hen? -Hvor hest eller skib kan føre ham.
Uhtred kom efter Ragnars blod. Han har en gerning at udføre.
Blodet må beskyttes.
Et slag nærmer sig. Du må vælge side.
Problemet er, at ingen af siderne vil have ham.
Det er endnu en grund til at blive. Du må vente på Edward.
Derfor bad Alfred dig om at aflægge et tilsyneladende enkelt løfte.
Skiderikken var snu.
Han ved, at du er en mand af ære. Det er alt.
Du bør ikke være her, dane.
Kongen er død. Sammen vil vi bede for hans sjæl og hans efterfølger, Edward.
Må Gud vejlede og beskytte ham til evig tid.
Må Gud omgive ham med styrke og visdom.
Amen.
Herre, jeg har ordre på at dræbe dig, hvis du ikke forlader salen roligt.
Steapa! Hvad foregår der?
-Finan. Gør ikke noget. -Han er en fri mand.
Tro ikke, at jeg frygter dig.
Fryder kongens død dig, mær?
Det er der, du har hjemme. I et hul i jorden.
Beocca!
Hjælp mig!
Hjælp!
Tekster af: Jakob Mølbjerg