ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Я Утред, син Утреда.
Заподіявши смерть язикатому священику...
я втік із палацу, загрожуючи життю короля.
Тепер я злочинець, вигнаний із Вінчестера.
Альфред помирає,
і щоб убезпечити положення сина Едварда, як свого наступника,
він влаштував шлюб.
У власній погоні за короною
Етельвольд був визнаний винним у зраді.
Покаранням буде осліплення.
Виклик Едварду буде кинуто тут і зараз чи ні?
Едварду не перемогти.
Данці, на чиєму боці тепер Етельвольд,
чекають на скору смерть Альфреда, щоб піти на Вессекс.
У наших руках мечі, а битва попереду!
Я таємно повернувся до Вессексу, шукаючи допомоги в моєї сестри Тури.
Раґнар застряг у Ніфлгеймі. Лише твоя кров врятує його.
Оточіть будинок. Зараз же.
У Вессексі великий неспокій, якого ще не було до цього.
Серця людей сповнені страхом.
Моя власна дружина вирила схованку, бо боїться за своє життя.
Хто їй погрожує?
Люди, які самі бояться життя без короля.
Утред тут. Ви можете його знайти й стратити.
Або поговорити з ним.
Тож я стою в очікуванні короля в його останні дні.
Усе залежить від долі!
Це хроніки.
Сторінки.
Це хроніки Вессексу.
Вони включатимуть моє життя як короля.
З моменту смерті мого брата по цю мить.
-Пісні. -Щось подібне.
Жодна з них не згадуватиме Утреда з Беббанбурґа.
Люди пам'ятатимуть те, що я зробив.
Але люди помруть,
як і всі ми.
А ці сторінки залишаться.
Поєднання чорнил з пергаментом забезпечує дії вічність.
Якщо їх не спалити.
Якщо їх зберегти, так.
І 100 років потому обізнані люди
прочитають або перекажуть написане, і Альфред з'явиться знову.
Вони нічого не знатимуть про володаря Утреда.
Ані про твою відданість...
ані про твої поради,
ані про твою сміливість.
Сміливість і нахабство.
Чому ти тут?
-У Вінчестері? -У цій залі.
Мені сказали: ви хочете поговорити.
Навіщо здійснюєш моє бажання? Що тобі треба від мене?
Що б ти сказав мені, поки я ще можу почути?
Якщо сказати лише одне,
тоді це те, що я б ніколи вас не вбив.
Приставивши ножа вам до горла, я б не відібрав ваше життя.
Я б ударив вас, із радістю.
Але я б не став людиною, яка вбила Альфреда, короля саксів.
Убий ти мене, ти б заробив собі місце на цих сторінках.
Я б не хотів, щоб саме це записали.
Крім того, я заробив місце на цих сторінках.
Але кожен володар - герой своїх власних пісень.
Я розумію свою відсутність.
Не напишуть, що Альфред стояв на плечах Утреда.
Багато разів.
Але я знаю, що це правда.
Дякую, володарю.
Ти віриш, що я можу покласти край твоєму життю?
Ти злочинець.
Напишуть, що Альфред, немічний і хворий,
знайшов сили прикінчити воїна Утреда Раґнарсона.
-Цього не станеться. -Бо мені не вистачить волі?
Тому що ми пов'язані.
Ви не можете мене вбити, як і я не можу вас.
Мій меч важкий.
Я маю присісти.
У глечику вино, налий.
За Едварда і його дружину, нехай у них буде все добре.
Нехай береже їх Бог.
Я кажу: «Нехай береже Бог», але Бог діє через людей.
Він діяв через тебе в минулому. Я це знаю.
Ніхто сам не зламав би стіну зі щитів, як ти це зробив при Етандуні.
Я язичник, володарю.
-Ти хрещений. -Я вірю в старих богів.
Однак диявол теж діє через людей.
Моя смерть дасть дияволу взяти верх над деякими людьми.
Навіть хороших людей спокушатиме жадібність, жага влади й навіть слави.
-Християнських людей? -Так.
Вони сидять в моїй залі, поки ми розмовляємо.
Вони їдять мою їжу, п'ють мій ель і вино.
І вони піднімають келихи за щасливе подружжя.
Нехай допоможе їм Бог.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНІВ БЕРНАРДА КОРНВЕЛЛА
Дуже добре. Гаразд.
Володарю Етельгельме.
Можу я привітати вас у вашому новому статусі
свекра принца.
Прикрили б своє каліцтво. Виглядає огидно.
Це ви про моє око?
Я вбачаю в ньому нагадування моєї вірності короні,
де б ця корона наразі не знаходилася.
Корона буде на голові Едварда.
Якщо пощастить, але це одна з можливостей.
Вітенагемот й олдермени - непередбачувані створіння.
А часи зараз неспокійні.
Я щиро вірю, що ви п'яні, бо ваша промова образлива.
Ви не перший свекор Едварда.
Він вимагає признати своїх дітей-бастардів законними.
Едвард був одружений до цього, але один раз.
Якщо б бастарди були не бастардами, я б це знав.
Згоден, вам мали б сказати,
бо ви наймогутніший союзник.
Діти - результат не чинних клятв.
Вони - результат клятв у коханні.
-За словами Едварда, імовірно. -Володарю.
Маю нагадати вам, що ваше місце не за цим столом.
Згоден, Стеапо.
Моє законне місце не за цим столом.
Був радий поспілкуватися з вами, володарю.
Вибачте за моє око.
Швидше за його відсутність.
У Вінчестері відчувається неспокій.
Неспокій відчувається за цим столом.
Альдгельме, відправ посланця в Мерсію.
Мені потрібні додаткові охоронці.
Це не потрібно, взагалі.
Поки ми говоримо, твій батько може вже лежати мертвим. І що тоді?
-Альдгельме, посланець. -Так, володарю.
Де король, Беокко? У своїй кімнаті?
-Він відпочиває, леді, це все, що я знаю. -Знайду його.
Він виглядав виснаженим, леді.
Дружина його ніколи не втомлює.
Скажіть володарю Етельгельму, що боїтеся, що Утред Раґнарсон поблизу.
-Ми не знаємо напевно. -Знаємо, це правда!
Якщо його люди тут, то й він теж.
Він тут заради помсти.
Ось правда, яку ми маємо повторювати.
Володарю, я хочу зрозуміти, чому ви привезли моїх дітей до Вінчестера.
І чому ви вирішили, що можете їх хрестити.
Це зроблено в прокляття тобі.
Можливо, щоб завдати болю.
Я намагався приймати рішення раціонально, але...
щодо твоїх дітей рішення не було раціональним.
Воно було бездумне й егоїстичне. З ними добре поводилися.
А ти не найкращий батько.
Мені не дозволили бути їм батьком, мене вигнали.
Ти вбив людину прямо в палаці.
Але я визнаю, то була провокація.
І я був неправий, як у своєму судженні, так і в покаранні.
Я не виявив тобі ані поваги, ані довіри, на яку ти заслуговував.
Я боявся.
І зараз боюся.
Не тебе, не смерті,
але боюся втратити все, чим став Вессекс,
все, що написано на цих сторінках.
Моя справа має тривати.
Ця земля має зростати,
має з'явитися Англія, і мають хвалити Бога.
Ми є і залишатимемося останнім справжнім саксонським королівством.
Ми не можемо продовжувати будувати стіни між народами.
Також, ми не маємо допустити, щоб нас перемогли.
Це зробить моє життя марним.
Життя мого батька, життя мого брата - усе буде втрачено.
Володарю.
Мені сказали, ви відпочиваєте.
Чому він тут?
Утред тут на моє запрошення.
Ви сказали, якщо він ще раз ступить на землю Вессексу,
його буде страчено.
А зараз я маю сказати інше.
Залиш нас і нікому з наших гостей
не кажи про Утреда. Жодній душі.
Я не розумію, навіщо ви запрошуєте наших ворогів їсти за нашим столом.
-Спочатку Етельвольд, а тепер він. -Леді.
Пане королю, більше не має бути «пробачень».
Це робить вас слабким.
Моя люба, тебе попросили залишити нас.
І що ви робитимете? Проситимете його бути на боці Едварда?
-Я відмовлюся. -Я цього не дозволю!
Ельсвіто, залиш нас!
Вона сердиться, бо я вмираю.
Це не робить її безжальною, просто в неї болить серце.
Як я...
як багато хто у Вессексі, імовірно...
моя дружина боїться...
ось чого.
Того, що буде написано, починаючи з цього дня.
Невідомості, яка наступить потім.
Потім, володарю, буде життя.
-Воно продовжуватиметься, як завжди. -Але в якому напрямку?
Хто правитиме? Якого Бога будуть шанувати?
Якою мовою будуть спілкуватися? Чий закон пануватиме?
Ваш час сплинув.
Скоро наступить час інших.
Бог або боги,
їм вирішувати.
Згоден.
Але моє останнє діяння в ім'я мого Бога
має забезпечити, щоб хороші люди утримали владу.
Ось що я маю зробити.
І ось чому ти тут, у цій кімнаті.
Не йди одразу,
але я хочу, щоб охорона зайняла всі коридори палацу.
Тут злочинець Утред.
Він має покинути палац одразу після зустрічі з королем.
Ми розберемося з ним у інший день.
Так, леді.
Мамо, виглядаєте стурбованою.
-Щось із королем? -Ні.
Ні. Турботи святкування, нічого більше.
Скоро вони будуть п'яні й блюватимуть. Мені буде потрібне свіже повітря.
А як щодо правди?
Правда в тому, що настають інші, небезпечні часи.
Тобі знадобиться вся твоя рішучість.
Посміхайся.
Здається, лише вчора
я довірив тобі Едварда, вмираюче маля.
Я боявся, що мої молитви не буде почуто,
і я віддав його тобі...
й Ізольді.
Пам'ятаєш її?
Ніколи не забував.
Утреде.
Я хочу довірити тобі свого сина
вдруге й з тих самих причин, що й уперше, щоб зберегти йому життя.
Нічого не кажи, не зараз.
Усе, що я прошу, - щоб ти залишався у Вінчестері, поки він не стане королем.
Потім робитимеш, що захочеш.
Поїдеш на північ, вимагатимеш повернення своїх земель.
Я злочинець, володарю.
Більше ні.
Відтепер
ти пробачений.
За умови, що я залишуся у Вінчестері?
Тобі пробачено незалежно від твого рішення.
І якщо за цими дверима моя дружина зібрала охорону,
а це ймовірно, я їх розпущу.
Я знайшов свій мир.
Я висловив своє прохання. Я не вимагаю відповіді.
Дякую, володарю.
Що виправили свої помилки.
Я мав би закрити очі
й стукати в двері раю раніше.
Надія на цю зустріч не давала мені піти.
За Утреда, справжнього володаря Беббанбурґа,
за чоловіка, якого я так і не зрозумів,
але без якого я б не помирав королем.
Ідіть геть!
Володарю, це Альдгельм.
Що?
Володарю, я не відправив посланця,
щоб зібрати більше охорони.
У нас уже є достатньо людей,
а посилати за іншими може означати агресію, я гадаю.
-То ти кажеш, що ослухався мене? -Це порада, володарю.
Навіщо вести людей на південь,
коли данці готові до битви.
Ти ослухався мене, не смій виставляти це порадою!
Це увійшло в звичку, я помітив!
Як і твоє захоплення моєю дружиною.
Це порада, володарю.
Не піддавайся її чарам!
Переспи з нею, так, і дай мені підставу для розлучення,
але не смій кохати її!
Того дня, коли Альфред помре,
я стану королем Мерсії. Того самісінького дня.
І я це оголошу тут, у Вінчестері.
Це не агресія, це факт!
Ти пошлеш за охороною. 50 чи більше. І негайно!
ГУНСТАНЕСТУН
ГУНСТАНТОН, КОРОЛІВСТВО СХІДНА АНГЛІЯ
Ти маєш бути під хутрами, жінко. Зі мною.
Війна близько,
і я хочу насолодитися тобою, доки є час.
Ти послав Етельвольда вбити Утреда.
Ти йому довіряєш?
Я послав його у Вінчестер
сіяти неспокій і підняти армію саксів, а якщо випаде шанс,
то вбити Утреда.
Люди говорять, що це він убив Раґнара.
Етельвольд? Ти віриш у це?
-Це правда? -Ходімо в ліжко, будь зі мною.
Відповідай мені чесно, це був він?
Чесно, я не знаю.
Але поки що Етельвольд мені потрібен живим.
Як тільки він виконає своє завдання, я його вб'ю.
Це був він?
Він боявся Раґнара, це все, що я знаю.
Тоді він мій, я його вб'ю.
Лише мій.
Під час битви його треба захистити.
-Він мій. -Добре.
-Мені холодно. -Тоді йди в ліжко.
Я зараз буду.
Данко.
Скажи це. Скажи, що ти данка.
Данська шльондра. Скажи це.
-Скажи! -Я пишаюся тим, що я данка
і дружина саксонського священика. Я належу до двох народів.
«Я належу до двох народів». Це нісенітниця.
-Я хочу жити в мирі. -Ти данка.
І більше нічого!
Тідмане, дай їй пройти, бо я відірву тобі яйця.
Туро, вибач, у Тідмана в голові порожньо.
-З моєю головою все добре. -Так, відро з неї буде добре.
Це була гра.
Якщо хочеш чіплятися до неї, роби це так, щоб тебе не бачили!
Це була гра!
-Утреда пробачено. -Він у Вінчестері?
-Я ж казав, що відчуваю його. -І що тепер?
Йому не можна дозволити об'єднатися з Едвардом.
Один, а ще краще, обидва мають померти.
З них двох Едварда буде легше вбити.
Надвір! Усі надвір!
Тримай язика за зубами. Те, що ти кажеш, - це зрада!
Ні, це не зрада, це спосіб, у який помре Едвард.
Я отримаю корону, ми переживемо данців,
а володар Сіґебріт рахуватиме срібло.
Перш за все, ми виживемо.
Усе, що тепер треба від Альфреда, - це лягти й померти.
Пройдуть місяці до того, як Едвард стане королем,
а данці наближатимуться.
Альфреда не стане менше ніж за місяць.
За кілька днів.
Тоді буде суперечка, скажімо так.
Едварда не всі сакси готові обрати королем.
І судячи з ґелґотіння в пивній, Едварда не дуже хочуть обирати.
І що кажуть люди?
Що в Едварда обличчя, як жіночій зад, а ти тут, щоб його вбити.
Новини про твоє пробачення змінять їхні балачки.
Туро?
Туро. Що сталося?
Чому ти плачеш?
Можливо, краще я поговорю з цим чоловіком.
Я й сам можу. Вона моя дружина.
-Так, але ти заведений. -Так. І саме час.
Тідмане!
Шукаю щура на ім'я Тідман!
Ти Тідман?
Я запитав: ти Тідман?
Отче Беокко, доброго ранку.
І, Утреде, вільна людина Вессексу.
Я шукаю людину на ім'я Тідман, цей боягуз належить тобі?
-Ні. -Я не боягуз.
Чого тобі, священику?
Я хочу, щоб ти почув моє застереження, недоумку.
Заговориш до моєї дружини або наблизишся до неї - і я витрясу з тебе усе лайно!
-Добре сказано. -Це обіцянка.
Я назвав твою жінку данкою. Чи це не правда?
Ти мене не зрозумів?
Ти не схожий на найрозумнішого.
Ти говориш зі мною як чоловік чи як священик?
Це відповідь на твоє запитання!
-Я не ховаюся за вбранням священика! -Беокко, годі! Досить!
Покидьок! Вона ж жінка!
Тендітна жінка. І вона настраждалася!
Я застерігаю тебе лише раз!
Я спокійний. Я заспокоївся.
-Ось тобі! -Гей! Годі!
Я спокійний.
Ця гниль, що заповнює Вінчестер, іде від тебе й таких, як ти.
Англія - земля для всіх народів, які хочуть осісти й жити в мирі.
Ти осоромлюєш свого батька.
Іди з ним.
Боюся, священику я не до вподоби.
Ти нікому не до вподоби, Етельвольде. Твою душу скалічено, як й обличчя.
Прагненням мого дядька Альфреда і його милосердям.
Навіщо ти тут? Усе ще мрієш стати королем?
Це мій дім, і я нікуди не піду.
Це земля, яку я люблю. Ти сказав би те саме?
Утреде, я втомився слухати цю дупу вивірки.
Дозволь пригостити тебе елем.
Ходімо всередину, посидимо разом. Дозволь запевнити тебе, що я за Вессекс.
Вислухай мене.
Прошу.
Володарю Утреде.
Володарю Сіґебріте.
-Ви разом з Етельвольдом? -У Сіґебріта свій розум.
Я за міцний Вессекс.
А ви за що, володарю, можу я запитати?
Ви з Едвардом?
А що, є люди, які проти Едварда?
Є люди, які сумніваються, так.
Але якщо Утред встане на його бік...
Я був при Етандуні! Я стояв поряд із тобою за стіною щитів!
Він ледве чоловік.
А Альфред ледве тримав меч над головою, але за ним ішли.
Кажу ще раз: Едвард - не Альфред, за ним не підуть.
-Данці це знають. -Ти все ще з ними, визнай це.
Я за Вессекс.
Володарю, ви не відповіли на моє питання.
За кого Утред?
-Якщо він за Едварда, що тоді? -Я вже казав!
Вони мають померти.
Знаю, нагода неслушна, але я маю запитати,
чому мені не сказали, що Едвард був одружений?
Що від цього шлюбу народилися діти?
Чи мають ці діти
якесь положення?
Вам не сказали, володарю, бо це неважливо.
Шлюб у минулому.
Діти - бастарди, запевняю вас.
Чи не було б простіше...
якщо б цих дітей взагалі не існувало?
Для Едварда й для дітей, що з'являться.
Можливо, якщо...
вони й справді були б лише чутками?
Є, на чим замислитися.
Вибачте мені.
Я намагаюся зрозуміти думку короля.
Чому він прихильний до тебе - поза моїм розумінням.
Ти не ціниш і не заслуговуєш на його довіру.
Король - розумна людина, а ти ні.
Володарю...
Я королю не ворог.
Навіть якщо це правда, ти все одно найнебезпечніший союзник.
З Альфредом це ще прийнятно.
Він вищий за тебе.
Але не з Едвардом.
І я зроблю усе, що від мене залежить,
щоб тримати тебе подалі від хлопця.
Дякую, володарю, це буде оцінено.
Незрілий.
І нерозважливий.
Мені сказала сама Ельсвіта,
що тобі краще не блукати коридорами без варти.
Кажи, що в тебе на умі.
Мені немає місця.
Я не господар, я не Утред із Коккгема,
не Утред із Беббанбурґа.
Я не Утред Раґнарсон.
Я вже навіть не злочинець.
Я б сказала, в тобі є трохи усіх з перелічених.
Особливо злочинець, бо ти ніколи не скоришся.
Ти йдеш за тим, у що справді віриш.
І це не погано.
Ким ти не є, так це проклятим.
Ти вільна людина, твій шлях належить тобі.
І ти маєш зробити вибір, Утреде, ось і все.
Тоді я обираю тебе, як найкращого друга.
-Ти абатиса й воїн. -Це правда.
Я казав, що ти надто хороша жінка лише для Бога?
Раз чи двічі.
Це правда.
Абатиса прикувала мене, леді! Я її полонений!
Абатисо Гільдо?
Не забудьте вимити руки.
Вінчестер кращий, коли ти тут.
Знай це.
Кнуте!
Поклади цьому край, доки ніхто не узявся за меча.
Ще трішечки, їм треба скуштувати крові!
Їм треба поворушити кінцівками.
Вони їм знадобляться, щоб битися з саксами!
І це скоро відбудеться, Гестене, друже! Я це відчуваю своїми яйцями!
Іди сюди! Іди до мене!
Пане королю.
Утреде.
Ти тут, чи це моя хвороба?
Я хочу сказати, що залишатимуся у Вінчестері,
поки Едвард не буде коронований.
Присягаюся.
Я збираюся показати володарю Етельгельму хроніки цього вечора.
Ви згодні?
Так.
Залучи його до історії Вессексу.
Прив'яжи його і його багатство.
Так.
Я запросила Едварда і його дружину прийти.
Володарю, пробачте мені, але є справа, яка мене дуже турбує.
Я не можу мовчати.
Утред.
Те, що ви зробили, неправильно.
Пробачивши злочинцю, ви відкрили йому двері
стати радником Едварда.
Знаю, такий ваш намір, але він неправильний.
Необхідний.
Ні.
Необхідний для Англії.
Едвард не може бути Божим королем, а Англія - Божою країною,
якщо ним і нами керуватиме язичник.
Чому данці завжди біля наших воріт?
Бо нас покарано, володарю, за присутність язичника.
-Він за Англію. -Він злочинець.
Моєї Англії.
Мого кохання.
Він злочинець. З ним мають поводитися відповідно.
Я не піду проти вас, володарю, я не можу.
Тож я прошу,
скасуйте те, що ви зробили...
Пане королю...
-Хто там? -Це я, отець Беокка.
Тепер він із Богом.
У цьому немає сумнівів. Мій король тепер із Богом.
Він не мав помирати, його справу не завершено.
Де Англія?
Де єдина об'єднана земля? Це була його мета.
Він залишив справу незакінченою.
Він не мав помирати, Бог не мав цього допустити.
Йому було приємно, що ви були поряд із ним, леді, в останню мить.
Ви знаєте про його смерть...
і...
Я скажу його дітям.
Але це все.
Я не відчуваю, що можу...
Люди його любили, вони захочуть попрощатися з ним.
Його людям треба сказати.
Я боюся.
-Його не стало. -Але його дух із нами.
Ми маємо молитися Богу, щоб він допоміг і направив.
Альфред із Богом, тож він попіклується, щоб нас почули.
Він був хворим...
але він був тут.
А тепер його немає.
Я маю... сама привести його дітей.
Я любив вас, мій королю.
Небеса стануть вашою нагородою, і я молитимуся, щоб одного дня...
ми зустрілися знову.
Я не любила його якийсь час.
Молодим він поводився, як молодий. Я не могла йому пробачити.
А тоді, навіть не знаючи причини,
я зрозуміла, що люблю його всім серцем і розумом.
Я бачила, що потрібна йому.
Я знала, що без мене йому не бути королем,
якого прагне Бог.
Він відвідував святого отця в Римі, ви знали?
Я знала.
Він тоді був ще дитиною.
Немовлям.
Життя спливає так швидко.
Едвард, приведи отця Беокку.
Ми маємо приготуватися до першого дня в новій країні.
Отче, Беокко, мій чоловік цінував вашу відданість,
-поради й віру в нього. -Це привілей.
-Я вам щиро вдячна. -Це честь для мене, леді.
Альфреда немає.
Ви були священиком короля, та цієї ролі ви більше не гратимете.
Єпископ Еркенвальд погодився, що ви можете сказати слово під час служіння по королю.
Але це буде вашим останнім обов'язком в стінах палацу.
Ви пов'язані з язичниками, отче Беокко.
Едвард має бути Божим королем. Єпископ Еркенвальд згоден.
Про яких язичників ви кажете, леді?
Моя дружина - християнка, він хрещений.
Ви захищаєте і завжди захищатимете Утреда.
Утреду не потрібен мій захист.
Ви пов'язані з язичниками!
Едвард має покладатися на Бога й лише на Нього.
Ви скажете вашому другу Утреду, що його пробачення буде скасовано.
Але лист написано рукою короля.
Він має залишити Вінчестер, або я накажу його затримати.
Людина не може погрожувати вбити короля й розгулювати без покарання.
Леді!
Щодо мене, мені байдуже, де служити Богу: в палаці у Вінчестері
чи посеред чистого поля.
Але скасовуючи королівське пробачення, ви робите помилку.
Данці дізнаються про це, і це їх підштовхне.
А ваш син Едвард ще не воєвода.
Якщо Бог із нами, тоді ми переможемо.
-Я не залишу Вінчестер, я не можу. -Ти можеш і повинен.
Не раніше, ніж Едвард стане королем.
Ти пообіцяв Альфреду?
Так.
Якщо обіцянка пробачення не діє,
тоді тобі не можна залишатися й чекати, поки тебе ув'язнять і вб'ють.
Куди йому податися?
Куди завгодно: куди кінь нестиме, куди корабель пливтиме.
Утред приїхав не просто так: він приїхав за кров'ю Раґнара.
У нього є справа, яку треба виконати.
Кров треба зберегти.
Битва наближається. Ти маєш обрати сторону.
Проблема в тому, що ніяка сторона його не хоче.
Це причина залишитися й зачекати на Едварда.
Тому Альфред попросив тебе дати нібито просту обіцянку.
Розумний покидьок.
Він знає твою честь, Утреде. Ось і все.
Тобі тут не місце, данко.
Король помер.
І разом ми молимося за його душу й за його наступника Едварда.
Нехай направить й захистить його Бог. Назавжди.
Нехай Бог наділить його силою й мудрістю
-Амінь. -Амінь.
Володарю. У мене наказ убити вас, якщо ви не залишите залу нишком.
Стеапо! Що таке? Га? Що це?
-Фінане, нічого не роби. -Він вільна людина!
Не думай, що я боюся тебе!
Радієш смерті короля, сучко?
Тут тобі й місце: в ямі, у землі.
Беокко!
Допоможіть! На допомогу!
Беокко!
Будь ласка!
Переклад субтитрів: Олена Козар